Справа № 145/1611/25
Провадження № 22-ц/801/975/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Патраманський І. І.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

09 квітня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Патраманського І.І.
у в справі № 145/1611/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» (позивач)
до ОСОБА_1 , (відповідач)
про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в районний суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 1.08.2022 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 104045248, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5 000 грн на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором.
Згідно п. 7.1. кредитного договору цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п. 1.4 Договору.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 19 750 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 5 000 грн, заборгованість за процентами – 14 250 грн, заборгованість за комісією – 500 грн.
25.10.2022 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т, за яким останнє набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 104045248 від 21.06.2022.
Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 19 750 грн, а також судові витрати.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2026 року позов задоволено. Вирішено стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 21.06.2022 № 104045248 у розмірі 19 750 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині стягнутих коштів на погашення відсотків та інших штрафних санкцій, й ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не заперечуючи проти укладення кредиту та наявності заборгованості за тілом кредиту, апелянт в доводах апеляційної скарги вказує на те, що відсотки за користування коштами нараховано безпідставно та є завищеними. Зазначає, що є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 31 березня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (19 750 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 21.06.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 104045248, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5 000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором (а.с. 7- 12).
Згідно п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн.
Згідно п. 1.3., 1.4 кредитного договору строк кредиту 105 днів з 21.06.2022, дата повернення кредиту - 04.10.2022
Згідно п. 1.5, 1.5.1., 1.5.2., 1.5.3. кредитного договору сума до повернення 19 750 грн, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія 500 грн, що нараховується одноразово за ставкою 10% від суми кредиту, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 750 грн., нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13 500 грн, нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Згідно п. 7.1. кредитного договору цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та №2 ), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору.
Відповідно до Розділу 2 Кредитного договору сторонами узгоджені умови щодо плати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.
Зокрема, умовами п. 2.1. Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *69. 
Так, відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування на пільгових умовах. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту, зокрема, встановлено наступну комісію та строки продовження строку кредитування: 3 дні продовження строку - 4% від залишку кредиту, 7 днів продовження строку - 6% від залишку кредиту, 15 днів продовження строку - 10% від залишку кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2. Договору.
Так, у паспорті споживчого кредиту зазначено наступні умови: сума кредиту – 5 000 грн, строк кредитування - 105 днів, процентна ставка - 1% за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.3.2 Договору; стандартна (базова) ставка - 3% за кожен день користування кредитом у випадку продовження строку кредитування, комісія за надання кредиту становить 500 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Крім цього, зазначено умови пролонгації на пільгових та стандартних умовах.
Відповідно до платіжного доручення № 46629358 від 21.06.2022 ТОВ «Мілоан» на виконання кредитного договору 104045248 перерахувало ОСОБА_1 кошти у сумі 5 000 грн.
Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором, відповідач не здійснювала погашення заборгованості за наданим кредитом .
25.10.2022 ТОВ «Мілоан» та позивач уклали Договір відступлення прав вимоги №84-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан» .
Відповідно до витягу з реєстру договорів, прав вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» від ТОВ «Мілоан» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором за договором №104045248 від 21.06.2022 в сумі 19 750 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 5 000 грн, заборгованість за процентами – 14 250 грн, заборгованість за комісією – 500 грн .
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам не повністю. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленими обставини укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені ним. 
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що розрахунок заборгованості проведений у відповідності до умов кредитного договору та в межах строку кредитування.
Із змісту апеляційної скарги позивача вбачається, що рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2026 року оскаржується в частині стягнення процентів за користування кредитом, та комісії, що були нараховані.
Апеляційна скарга не містить доводів, щодо оскарження рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту 5 000 грн, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постановах: від 14 червня 2022 року (справа № 757/40395/20), від 20 червня 2022 року (справа № 757/40396/20), від 04 грудня 2023 року (справа №212/10457/21) та інших, неодноразово вказував на те, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.
У постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.
Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №104045248 від 21.06.2022 року, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 000 грн.
Згідно договору про відступлення прав вимоги №84-МЛ від 25.20.2022 року до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №104045248 від 21.06.2022 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн.
10 червня 2017 року набув чинності Закону України “Про споживче кредитування” у зв`язку з чим у Законі України “Про захист прав споживача” текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України “Про споживче кредитування”.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Таким чином Законом України “Про споживче кредитування” безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.
Як уже було встановлено, що договір про споживчий кредит підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора L72344 відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Так, за умовами укладеного сторонами договору відповідачу було надано суму кредиту 5000 грн, а остання зобов`язалася повернути гроші у повному обсязі протягом 105 днів.
При цьому відповідач не заперечує обставин укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у зазначеному розмірі.
Більше того, відповідач визнала заборгованість за залишком тіла кредиту в розмірі 5 000 грн.
Крім того із матеріалів справи убачається, що сторонами зобов`язання погоджено розмір комісії за надання кредиту – 500 грн, яка нараховується та обліковується при видачі кредиту за ставкою 10% від суми кредиту.
Матеріалами справи підтверджено та неведений платіж був разовим і позовних вимог про визнання недійсними умов основного договору кредиту, якими передбачена сплата такої комісії, позичальник не заявляв.
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування рішення у цій частині.
Щодо законності стягнення відсотків варто зазначити наступне.
Проценти за кредитом обчислені із процентної ставки, визначеної договором за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту (наданої суми) за кожен день строку користування під час пільгового періоду з 21 червня 2022 року по 06 липня 2022 року (15 днів): 5 000 грн х 1 % х 15 = 750 грн.
Проценти за кредитом обчислені із процентної ставки, визначеної договором за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту (наданої суми) за кожен день строку користування під час поточного періоду з 07 липня 2022 року по 04 жовтня 2022 року (90 днів): 5 000 грн х 3 % х 90 = 13 500 грн, що є загальною сумою процентів за користування кредитом.
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, разом з тим з наданого первісним кредитором розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення кредиту та процентів після завершення пільгового періоду і кредитором нараховувались відсотки за користування кредитом виходячи із фактичного залишку кредиту, що відповідає умовами договору, а тому не порушує права позичальника.
Наведені умови договору у частині визначення порядку і розміру нарахування відсотків не є нікчемними відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", Закону України "Про захист прав споживачів". У межах розгляду цієї справи вимоги про визнання недійсними зазначених умов договору або усього договору не заявлено. Разом з тим апеляційним судом здійснено перевірку визначеної умовами договору денної процентної ставки та встановлено, що її розмір (розрахований за формулою визначеною ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування") не суперечить вимогам цього Закону.
При цьому, ОСОБА_1 розмір наявної у неї заборгованості по відсоткам жодним чином не спростовувала. Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів суду не надала.
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що при укладенні договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та обґрунтовано стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка включає тіло кредиту – 5 000 грн, прострочену заборгованість за відсотками (105 днів) – 14 250 грн та комісію – 500 грн, а всього 19 750 грн. 
Колегія суддів звертає увагу, що статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.
Отже, апеляційна скарга за своїм змістом не містить переконливих доказів, які б слугували підставою для її задоволення та скасування рішення в оскаржуваній частині.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2026 року в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, а тому судове рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, що складаються із судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 422,4 грн, який слід компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2026 року скасувати в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» 2 422,40 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:      І.М. Стадник

Судді:       Ю.Б.Войтко

М.В. Матківська