П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 751/3477/25
Провадження № 22-ц/4815/205/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С. 
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Довгого І.І., дата складання повного тексту судового рішення 18.09.2025 року, у справі № 751/3477/25,
в с т а н о в и в :
В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №10003150709 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Таким чином відповідач уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» договір про споживчий кредит №10003150709, а 12 лютого 2021 року йому були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10000,00 грн.
05 вересня 2022 року згідно умов договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №10003150709 від 12 лютого 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. 
Згідно договору факторингу, сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 35894,00 грн., з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 25894,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» змінено найменування та скорочено найменування на ТОВ «Компані Інвест Фінанс», що підтверджується відповідним наказом.
Вважає, що відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, а тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №10003150709 від 12 лютого 2021 року у розмірі 35894,00 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та 2 422,40 грн сплаченого судового збору при поданні позову до суду.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №10003150709 у розмірі 35894 ,00 гривень відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що договір №10003150709 від 12 лютого 2021 року був підписаний позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними про його введення у електронній системі товариства. Відсутність відображення безпосередньо в тексті кредитного договору символів надісланого позичальнику цифрового підтвердження не може свідчити про не укладення відповідного правочину. 
Вказує, що факт зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника не входить до компетенції первісного кредитора.
У зв`язку з тим, що обставини щодо клопотання про витребування доказів не були відображені у мотивувальній частині рішення першої інстанції, просило суд поновити строк для подання вказаного клопотання та витребувати у АТ КБ «Приват Банк» інформацію щодо наявності відкритого рахунку, виписку руху коштів та ідентифікаційні дані позичальника.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду таким вимогам відповідає.
Встановлено, що 12 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем було підписано договір про споживчий кредит №10003150709. 
Згідно з умовами договору, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит в сумі 10000,00 грн строком на 30 днів. 
Загальна вартість кредиту складає 134,2% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 13420,00 грн (у грошовому вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом, які складають 34,2% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 3420,00 грн (у грошовому виразі), суму (тіло) кредиту в розмірі 10000,00 грн (у грошовому вираженні). Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 416,1%.
Договір підписаний із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зазначена вартість кредиту також зазначена в паспорті споживчого кредиту та у графіку платежів, які були підписані сторонами.
05 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №556/ФК-22 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило позивачу право вимоги до відповідача.
Згідно договору факторингу, сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 35894,00 грн., з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 25894,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
В матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» письмового повідомлення ОСОБА_1 про те, що право вимоги за заборгованістю відповідача та його персональні дані відступлено новому кредитору - ТОВ «Діджи Фінанс».
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором №10003150709 від 12 лютого 2021 року, з`явилась заборгованість у розмірі 35894,00 грн.
Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
За ч. 2-3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
У клопотанні повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України).
Частина 8 ст. 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Убачається, що до матеріалів справи долучено копію договору про надання споживчого кредиту №10003150709 від 12 лютого 2021 року, де зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису.
Разом з тим, розділом 9 вказаного договору визначено порядок його укладання та передбачено, що такий договір укладається в електронній формі.
Відтак, згідно умов договору, такий мав бути підписаний відповідачем із застосуванням електронного підпису, а саме одноразовим ідентифікатором.
Доводи апеляційної скарги щодо підписання відповідачем договору про надання споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором не заслуговують на увагу, оскільки дослідивши матеріали справи, колегією суддів не встановлено підписання сторонами вказаного документу електронним підписом (ідентифікатором) (а.с.24 зворот).
Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.
До того ж не вбачається можливості встановити отримання електронного повідомлення з одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 , оскільки номери телефонів, зазначені у договорі про надання споживчого кредиту та позовній заяві відрізняються. 
Щодо доводів про витребування судом у АТ КБ «Приват Банк» інформації, колегія суду зазначає наступне.
В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» просить суд витребувати у АТ КБ «Приват Банк» наступні докази: інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 відкритого карткового рахунку, виписку про рух коштів з карткового рахунку в період з 12.02.2021 року по 15.02.2021 року та ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № НОМЕР_1 , у тому числі прізвище, ім`я, по батькові, РНКОПП, серію та номер паспорта, адресу місяці проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. 
Частинами 1-3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 (провадження № 61-8136св22) зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченому ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
З урахуванням зазначеного правового регулювання та того, що шляхом задоволення цього клопотання можуть бути здобуті нові докази, які суд першої інстанції не досліджував, представник позивача не обґрунтував поважності причин неподання такого клопотання в суд першої інстанції у строк визначений ч. 2 ст. 83 ЦПК України, тобто разом із позовною заявою.
Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність обставин, які б завадили позивачу це зробити.
Звертаючись до суду з позовом, представник ТОВ «Діджи Фінанс» у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів чи витребування доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
Крім того, в позовній заяві представник ТОВ «Діджи Фінанс» просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Таким чином, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Із огляду на викладене та враховуючи позицію Верховного Суду у справі №499/895/19 від 12 жовтня 2023 року, за змістом якої інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів.
Разом з тим, колегія суду погоджується з висновком першої інстанції про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок відповідача, зокрема, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо. Також ТОВ «Діджи Фінанс» не надано виписки з особового рахунку по кредитному договору.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості.
З наданої позивачем інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» № 62/4122/12 від 14 грудня 2022 року вбачається, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» 12 лютого 2021 року була проведена успішна транзакція № 31314-07840-09914 в сумі 10000,00 грн., номер карти: НОМЕР_1 . Разом з тим, зі змісту вказаної довідки не вбачається, що картковий рахунок НОМЕР_1 належить відповідачу, а кошти переведені за умовами договору про надання споживчого кредиту №10003150709 від 12 лютого 2021 року.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення із відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №10003150709 від 12 лютого 2021 року, укладеним з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 19 березня 2026 року.
Головуючий суддя: Гордійчук С.О.
Судді: Боймиструк С.В.

Шимків С.С.