Справа № 453/845/22
№ провадження 2/453/15/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

17 березня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого – судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області за порядком спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

01.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою до ОСОБА_2 , в якій просить збільшити розмір аліментів, що будуть стягуватися з ОСОБА_2 на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області по справі №453/295/17 від 26 вересня 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 33% з усіх видів заробітку, доходів, премій, надбавок, пенсії, компенсації, і т.д., але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позову та до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 06.09.2022 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі. 
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 04.10.2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів було зупинено до припинення перебування сторони відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20.01.2026 року провадження у даній справі було поновлено та призначено розгляд справи на 24.02.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає наступне.
26 вересня 2017 року Сколівським районним судом Львівської області було ухвалено рішення у справі №453/295/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Даним рішенням позов задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 900,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15.03.2017 і до досягнення ними повноліття.
Позивачка вказує, що не отримувала аліменти, розмір яких визначив суд. Відповідач постійно знаходить аргументи, щоб не платити аліменти. Він жодного разу не поцікавився станом здоров`я, життям, побутом своїх дітей, не спілкується з ними. 
11.02.2019 року позивачкою було подано до суду заяву про збільшення розміру аліментів до 1 500,00 грн., яка судом була задоволена частково. На переконання позивачки, розмір аліментів, який встановив суд на утримання неповнолітніх дітей, є значно меншим, ніж половина прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час діти проживають разом з позивачкою, потребують значно більшого догляду та коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку тощо. 
Позивачка зазначає, що не може самостійно та одноособово забезпечити і задовольнити потреби неповнолітніх дітей, а саме забезпечити їх сезонним одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, а також не має змоги оплатити їх лікування, оскільки діти часто хворіють. Син ОСОБА_5 перебуває на «Д» обліку в окуліста з діагнозом: вроджений асегматизм пониження гостроти зору, а дочка ОСОБА_6 має ряд хронічних захворювань. Діти потребують постійного лікування, на що витрачається багато коштів. Відповідач відмовляється добровільно збільшити допомогу на дітей, проте останнім часом його матеріальне становище покращилося, оскільки зі слів спільних знайомих позивачці відомо, що такий працював на роботі за кордоном і в нього значно збільшилися доходи. 
19.02.2026 на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких зазначає, що із заявленими позовними вимогам не погоджується і просить відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідач просить суд звернути увагу на той факт, що обраний позивачкою спосіб захисту є неправильним. Зокрема, нею заявлено вимогу про збільшення розміру аліментів, однак така фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто мова йде про зміну способу стягнення аліментів. 
Як вбачається із вимог, викладених позивачкою у позовній заяві про збільшення розміру аліментів, відповідач наголошує, що підставою, для саме збільшення розміру аліментів, є приписи ст. 192 СК України, зокрема значне покращення матеріального стану відповідача, яке позивачка зобов`язана довести.
Так, ст. 192 СК України вказує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
З аргументів викладених позивачкою у позовній заяві, як на підставу покращення матеріального становища відповідача, остання вказує на те, що зі слів знайомих відповідач перебував за кордоном на заробітках, що фактично не відповідає дійсності та не підтверджено нею доказами. Згідно практики Верховного Суду України, зокрема у постанові від 05.02.2014 у справі 6-143цс13 чітко роз`яснено, що розмір аліментів може бути змінено лише за наявності доведених обставин, передбачених ст. 192 СК України. Виходячи з наведеного, позивачка повинна довести та підтвердити чіткі обставини, визначені ст. 192 СК України, що нею не зроблено, а відтак позовні вимоги грунтуються виключно на домислах та припущеннях останньої, що є неприпустимим. Обов`язок доказування позивачем своїх вимог визначається ст. 81 ЦПК України. Однак, таким не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, зростання платоспроможності та покращення стану здоров`я.
На думку відповідача, позовні вимоги позивачки сформульовані неправильно, оскільки такою ставиться фактична вимога не збільшення розміру аліментів, які з урахуванням рішення від 2017 року є у твердій грошовій сумі, а ставиться вимога (прихована не заявлена прямо) зміни способу стягнення з твердої грошової суми на частку у 33% від усіх видів доходів, що вказує на неправильний вибір та спосіб захисту позивачкою. Як вбачається із формулювання заявлених позовних вимог, позивачка обрала неналежний спосіб захисту, у розумінні ст.ст. 15,16 ЦК України. Позивачка у своїх формулюваннях доводів та позовних вимог не довела обставини, передбачені ст. 192 СК України, що є обов`язковим для вирішення питання збільшення розміру аліментів. Разом з тим, наслідуючи виключно власні меркантильні бажання щодо покращення свого матеріального становища, позивачка прикриваючись потребами дітей, описує наявність у них потреб, однак не наводить чітких аргументів, на що саме.
Відповідач вказує, що дійсно з перших днів повномасштабного вторгнення служив в ЗСУ і боронив державу від агресора. Прийняв участь у важких бойових діях. Як наслідок, отримав важке поранення: вогнепальне поранення лівої стопи, травматичної ампутації з переломом на рівні плесно-фалангових суглобів у вигляді зміцнілих шкірних рубців, відсутності усіх пальців лівої стопи на рівні плесневих кісток, контрактури лівого гомілково-стопного суглоба з тимчасовим порушенням функції кінцівки. Згідно класифікації розподілу тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до важких. Таким чином, зазнав істотного погіршення стану здоров?я, що суттєво обмежує його працездатність та можливість отримання доходу. Відтак, став інвалідом ПІ-ї групи, про що видано посвідчення серія НОМЕР_1 від 11.08.2025. Такі факти повністю спростовують надумані доводи позивачки щодо покращення його матеріального стану, оскільки повністю спростовуються належними та допустимими доказами, які додає до даного відзиву. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для збільшення розміру аліментів, а позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Крім того зазначає, що у нього є ще одна дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також впливає на загальне матеріальне становище щодо утримання ним усіх дітей. 
Відповідач зазначає, що виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей, що підтверджується копіями банківських переказів. Зокрема, у період 2024-2025 рр. ним здійснено переказів на картку доньки - ОСОБА_3 на загальну суму 70 000 грн., що підтверджує той факт, що він підтримую зв?язок з дітьми, які проживають окремо від позивачки, і розуміє їх потреби, що повністю нівелює позицію позивачки щодо опису його, як батька.
Також відповідач вважає за доцільне вказати, що його діти донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно звернулися до суду, зокрема Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, про стягнення з нього аліментів на їх утримання. За результатами розгляду Івано-Франківським міським судом ухвалені рішення (заочно), якими задоволено вимоги дітей щодо стягнення аліментів на їх утримання, відповідно на кожного з них. Вказані рішення набрали законної сили і були скеровані на виконання. Таким чином, діти самостійно реалізували своє право на отримання аліментів. Ним сплачено аліментів на утримання дітей у розмірі 326 552,26 грн., що повністю покриває їх потреби. Окрім аліментів здійснює грошові перекази. На даний час проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою і інших доходів, окрім пенсії ані в нього, ані в неї не має. 
На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС Сколівського РУЮ Львівської області (актовий запис) №67, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно повторної копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (актовий запис) №67, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Як вбачається з копії виконавчого листа №453/295/17, виданого 10 жовтня 2017 року Сколівським районним судом Львівської області, з відповідача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15.03.2017 і до досягнення ними повноліття.
Згідно довідки виконавчого комітету Сколівської міської ради №737 від 01.08.2022, до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , входять її діти: дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає без реєстрації), син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та підопічний – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно довідки №108, виданої 01.08.2022 Відокремленим підрозділом «Лікарська амбулаторія загальної практики сімейної медицини м. Сколе» комунального некомерційного підприємства «Сколівський центр первинної медичної допомоги», ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться на «Д» обліку в окуліста. ДЗ: пониження гостроти зору.
Як вбачається з довідки Відділу освіти, молоді та спорту Сколівської міської ради №95 від 01.08.2022, ОСОБА_1 працює керівником групи у Відділі освіти, молоді та спорту Сколівської ЦДЮТ. Загальна сума доходу останньої за період за січень 2022 року по червень 2022 року становить 11 725,33 грн.
В матеріалах справи наявні листки непрацездатності видані позивачці для догляду за хворою дитиною (ЛН №3782841-2007179649-1, дата відкриття: 16.02.2022, дата закриття: 18.02.2022, ЛН №3954392-2007542705-1, дата відкриття: 23.02.2022, дата закриття: 25.02.2022).
Також судом встановлено, що з перших днів повномасштабного вторгнення відповідач ОСОБА_2 служив в ЗСУ і боронив державу від агресора. Прийняв участь у важких бойових діях. Як наслідок, отримав важке поранення: вогнепальне поранення лівої стопи, травматичної ампутації з переломом на рівні плесно-фалангових суглобів у вигляді зміцнілих шкірних рубців, відсутності усіх пальців лівої стопи на рівні плесневих кісток, контрактури лівого гомілково-стопного суглоба з тимчасовим порушенням функції кінцівки. Згідно класифікації розподілу тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до важких. ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю третьої групи, про що видано посвідчення серія НОМЕР_1 від 11.08.2025.
Згідно копій банківських переказів, зокрема за період 2024-2025 рр. ОСОБА_2 здійснено переказів коштів на картку доньки - ОСОБА_3 на загальну суму 70 000 грн.
Згідно платіжної інструкції №7179 від 24.11.2025 року ОСОБА_2 сплачено усього аліментів на утримання дітей за ВД №344/7037/24 від 09.07.2024 у розмірі 326 552,26 грн. 
Так, згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).
Разом з цим, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначенихстаттями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про збільшення розміру таких може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у зміні способу їх стягнення.
При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статтей 182-184,192 СК України.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Зміна способу стягнення аліментів (ч.3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі позивачка ОСОБА_1 , пред`являючи даний позов, яким просить змінити стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу, наслідком чого є фактичне їх збільшення.
Однак, зміна способу стягнення аліментів не звільняє позивачку від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи вимогу про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, позивачка належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом.
В позовній заяві позивачка не доводить обставин, визначених ст. 192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, що були стягнуті рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 26.09.2017. Натомість, в обґрунтування позовної заяви позивачка обмежилася загальними фразами щодо батьківського обов`язку утримувати дітей, та підвищення цін. Крім того, позивачка не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших змін, які на підставі ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивачка не надала достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 192 СК України, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час набула повноліття. А відтак, враховуючи предмет спору між сторонами, новий розмір аліментів у разі зміни способу їх стягнення мав би сплачуватися з дня набрання рішенням законної сили. В даному випадку зміна способу стягнення аліментів набуде чинності вже після досягнення ОСОБА_3 повноліття і не призведе до фактичної зміни розміру аліментів.
Разом з тим, стороною відповідача до відзиву надано копію рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2024 року, згідно якого позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно починаючи з 12 квітня 2024 року, до закінчення її навчання у Івано-Франківському національному медичному університеті денної форми навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.
Крім цього, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , самостійно реалізувавши своє право на утримання від батька ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на своє утримання у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу).
10 жовтня 2024 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини – задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання щомісячно в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Отже, зважаючи на всі обставини справи, прийнявши до уваги те, що сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спосіб утримання яких є предметом спору, звернувши увагу на той факт, що на час ухвалення рішення ОСОБА_3 набула повноліття, що унеможливлює фактичну зміну розміру аліментів, та те що ОСОБА_4 самостійно реалізував своє право на утримання від батька, суд вважає що у даній справі фактично припинені спірні правовідносини, тобто відсутній предмет спору.
Своєю чергою, підстави для закриття провадження у цивільній справі наведені у ст. 255 ЦПК України. Так, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України).
Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 638/3792/20 визначено, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Узагальнюючи, належить зазначити, що закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Підставами закриття провадження в справі є обставини, які підтверджують: 1) неправомірність виникнення процесу, 2) неможливість його подальшого продовження, 3) недоцільність його продовження. Тому закриття провадження в справі виключає можливість повторного порушення в суді тотожної справи.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування.
Враховуючи, те, що предмет спору у даній справі припинив своє існування після відкриття провадження, провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, а відтак спірні питання між сторонами залишаються неврегульованими, та, відповідно, розгляд справи повинен бути вирішений по суті. 
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин 2, 3 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, ЦПК України, ст. 180-184, 191, 192 СК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Суддя