УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 182/1465/21
провадження № 51 - 1294 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
вивчивши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року, 
установив:
За вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області 
від 07 серпня 2025 року 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Нікополя Дніпропетровської області,
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя м. Нікополя Дніпропетровської області,
засуджено за пунктами 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. 
Вирішено питання про долю речових доказів і стягнення процесуальних витрат. 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 04:35 на вул. Мистецькій у м. Нікополі Дніпропетровської області, діючи з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб, під час конфлікту пов`язаного з блокуванням їхнього автомобіля іншими транспортними засобами, застосували вогнепальну зброю (пістолет) з якої здійснили постріли у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 унаслідок чого настала їх смерть.
Зокрема, ОСОБА_6 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив з невстановленого пістолета не менше одного пострілу в потерпілого ОСОБА_8 , який перебував біля правих пасажирських дверей автомобіля, заподіявши йому вогнепальних поранень правого плеча та грудної клітини, від яких він помер. Після цього ОСОБА_6 передав пістолет ОСОБА_5 , а той, перебуваючи за кермом автомобіля здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_7 , який знаходився навпроти водійських дверей, заподіявши йому вогнепального поранення шиї, від якого останній помер.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року цей вирок змінено в частині призначеного покарання та в частині стягнення моральної шкоди.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК зараховано у строк покарання ОСОБА_5 та 
ОСОБА_6 строк тримання їх під цілодобовим домашнім арештом у період 
із 03 лютого до 21 червня 2021 року, з розрахунку, що 3 дні цілодобового домашнього арешту відповідають 1 дню позбавлення волі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 
1 000 000 грн.
У касаційній скарзі захисник вказує про незаконність ухвали апеляційного суду через істотне порушення цим судом норм процесуального та матеріального права, а також порушення конституційних прав засуджених.
На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд апеляційної інстанції, повернувши апеляційні скарги засуджених та подальшу відмову у відкритті апеляційного провадження, не був позбавлений можливості перевірити наведені у них доводи щодо законності вироку, оскільки ці скарги перебували 
у розпорядженні апеляційного суду. А тому, на думку захисника, апеляційний суд порушив право засуджених на захист, оскільки перевірив лише доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення та потерпілих, чим не виконав вимог ст. 419 КПК.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК рішення апеляційного суду ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу. 
В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при скасуванні або зміні судового рішення - які статті було порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.
Як убачається зі змісту оскарженої ухвали, колегія суддів апеляційного суду, діючи у межах повноважень визначених ст. 404 КПК, перевірила доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих, за якими було відкрито апеляційне провадження, і за наслідками розгляду справи змінила вирок місцевого суду 
в частині призначеного ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покарання та стягнення 
з них моральної шкоди.
При цьому, апеляційний суд заслухав думку засуджених та їх захисника, які заперечували проти доводів апеляційних скарг потерпілих та не заперечували проти доводів скарги прокурора.
Також суду було відомо, що ухвалою апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було повернуто, оскільки станом на 14 січня 2026 року вони не усунули недоліки апеляційних скарг.
Твердження захисника про те, що апеляційний суд при перегляді вироку був зобов`язаний перевірити викладені в цих скаргах доводи, є необґрунтованими. 
Як убачається з ухвали апеляційного суду, апеляційні скарги засуджених були їм повернуті у зв`язку з неусуненням виявлених недоліків, а тому за цими скаргами не було відкрито провадження апеляційним судом, через що вони не могли бути предметом апеляційної перевірки.
За змістом ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення 
в межах апеляційної скарги, а відповідно до ст. 419 КПК цей суд зобов`язаний навести у своєму рішенні мотиви щодо тих доводів і вимог, які стали предметом такого перегляду. Отже, сам по собі факт надходження до апеляційного суду скарг, які в подальшому були повернуті, не покладає на суд обов`язку надавати оцінку викладеним у них доводам під час розгляду апеляційних скарг інших учасників провадження. 
Разом із тим, під час апеляційного розгляду засуджені та захисник брали участь у судовому засіданні, де висловили свою позицію щодо доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілих, а тому підстав вважати, що при апеляційному розгляді апеляційний суд не дотримався належної правової процедури та порушив право засуджених на захист Суд не вбачає.
Оскільки предметом касаційної перевірки у цьому провадженні є ухвала апеляційного суду від 21 січня 2026 року, постановлена за наслідками апеляційного перегляду вироку, посилання захисника в касаційній скарзі на інші ухвали цього суду про повернення апеляційних скарг засуджених та відмову 
у відкритті апеляційного провадження не свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених апеляційним судом при ухвалені оскаржуваного рішення. Зміст вказаної ухвали свідчить, що при перегляді вироку апеляційний суд вирішив лише ті питання, які були предметом відкритого апеляційного провадження.
Із касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б зумовлювали необхідність відкриття касаційного провадження.
Враховуючи наведене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника  ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 21 січня 2026 року щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через відсутність підстав для її задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3