ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року	справа № 380/12607/23	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 07.04.2023 по 15.05.2023;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 07.04.2023 до дня фактичного розрахунку 15.05.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( далі – позивач) до 07.04.2023 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . При виключенні зі списків особового складу частини позивачу із затриманням проведено виплачену належних йому коштів, а саме грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Відтак, позивач звернувся до суду з цим позовом про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою судді від 12.06.2023 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 19.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог. Вказує, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Зазначає, що фінансування органу охорони державного кордону здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати на виплату середнього грошового забезпечення можуть потягнути за собою непоправний вплив щодо виконання як Державного бюджету України, так і багатьох державних програм, що фінансуються з нього.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду у складі головуючої судді Братичак У.В. від 30.04.2024 у справі №380/7585/24 клопотання представника позивача про об`єднання адміністративної справи №380/7585/24 в одне провадження із адміністративною справою №380/12607/23 задоволено; об`єднано в одне провадження адміністративну справу №380/7585/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів із адміністративною справою №380/12607/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії; присвоєно об`єднаній справі загальний номер №380/12607/23.
У межах справи №380/7585/24 позивачем заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.04.2023 по 07.10.2023 (включно) та стягнення зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.04.2023 по 07.10.2023 (включно) в розмірі 331 359,93 грн.
В обґрунтування зазначених вимог позивач зазначав, що позивач до 07.04.2023 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачу не виплачено при звільненні частину грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 30010, 76 грн та залишок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 63032,77 грн. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №380/12416/23 йому виплачено компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 37 954,37 грн. Отже, при виключенні зі списків особового складу частини позивачу із затриманням проведено виплачену належних йому коштів, а саме грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Відтак, позивач звернувся до суду з цим позовом про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідач проти задоволення позову заперечив у відзиві на позовну заяву. Покликається на пропуск строку звернення до суду. Наголошує, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо. Прийняття громадян на публічну службу (військову), її проходження, звільнення з публічної (військової) служби – це публічно-правові правовідносини, які урегульовано спеціальними нормами законодавства України у зв`язку зі спеціальним статусом даної категорії громадян.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2024 року у справі № 380/12607/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі № 380/12607/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі № 380/12607/23 - залишено без змін.
Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі № 380/12607/23 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Каверіна Сергія Миколайовича задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року скасовано, а справу № 380/12607/23 направлено на новий судовий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Згідно з повторним протоколом автоматизованого розподілу між суддями вказану позовну заяву передано для розгляду судді Брильовському Р.М.
Отже, з врахуванням ухвали суду від 30.04.202 про об`єднання адміністративної справи №380/7585/24 в одне провадження із адміністративною справою №380/12607/23, суд розглядає позовну заяву ОСОБА_1 з наступними позовними вимогами:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 07.04.2023 по 15.05.2023;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 07.04.2023 до дня фактичного розрахунку 15.05.2023.
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.04.2023 по 07.10.2023 (включно);
- стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.04.2023 по 07.10.2023 (включно) в розмірі 331359,93 грн.
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі від 19.03.2026 у яких зазначає про таке. У справі №380/12607/23 предметом оскарження є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. У межах цієї справи позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати такого забезпечення за період з 7.04.2023 по 15.05.2023 та зобов`язати здійснити відповідні виплати. Підставою позову є несвоєчасна виплата компенсацій за неотримане речове майно (17.04.2023 – 30 010,78 грн; 15.05.2023 – 63 032,77 грн). У справі №380/7585/24 позивач заявив аналогічні вимоги за інший період (8.04.2023– 7.10.2023), зокрема про стягнення 331 359,93 грн, обґрунтовуючи їх виплатою 29.03.2024 компенсації у сумі 37 954,37 грн на виконання судового рішення. Ухвалою від 30.04.2025 зазначені справи об`єднано в одне провадження №380/12607/23. Відтак спір підлягає розгляду в межах усього періоду затримки розрахунку при звільненні — з 8.04.2023 по 29.03.2024. Водночас, з урахуванням ст. 117 КЗпП України (в редакції Закону №2352-ІХ), право на середній заробіток обмежується шістьма місяцями, тобто періодом з 8.04.2023 по 8.10.2023.
У додаткових поясненнях від 30.03.2026 представник позивача зазначає про наступне. Відповідно до п. 293 Положення, затвердженого Указом Президента України №1115 від 29.12.2009, особа, звільнена з військової служби, підлягає повному розрахунку за всіма видами грошового та матеріального забезпечення на день виключення зі списків особового складу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України виплата всіх належних сум має бути здійснена в день звільнення, а у разі невиплати — не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі затримки з вини роботодавця підлягає виплаті середній заробіток за весь час затримки, але не більше ніж за шість місяців. Отже, ОСОБА_1 мав обґрунтовані легітимні очікування щодо своєчасного та повного розрахунку станом на 7.04.2023. Проте відповідач провів виплати частинами та з порушенням строків (17.04.2023, 15.05.2023, 29.03.2024). Посилання відповідача на обмеження бюджетного законодавства є безпідставними, оскільки не доведено відсутність коштів для проведення розрахунку. Навпаки, надані відомості підтверджують наявність бюджетних призначень за КЕКВ 2210 у квітні–травні 2023 року, що свідчить про можливість своєчасної виплати компенсації.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду новий відзив на позовну заяву, де зазначає про таке. Правове регулювання проходження військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням, затвердженим Указом Президента №1115/2009, якими визначено, що моментом звільнення є день виключення зі списків особового складу, а розрахунок здійснюється органом, з якого особу звільнено. На підставі наказу від 07.04.2023 №138-ОС позивача виключено зі списків ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про відсутність у останнього обов`язку проведення остаточного розрахунку. Відтак ІНФОРМАЦІЯ_4 не є належним суб`єктом відповідальності за ст. 117 КЗпП України, оскільки позивач фактично не був звільнений з цієї військової частини, а питання відповідальності за затримку виплат без факту звільнення нормами цієї статті не врегульовано. Зазначене узгоджується з правовими висновками апеляційних судів, викладеними, зокрема, у постановах від 17.02.2025 (справа №380/8623/24) та від 05.03.2025 (справа №200/5864/24).
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
Наказом Державної прикордонної служби України від 3 березня 2023 року № 288-ОС полковнику ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 7 квітня 2023 року № 138-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення.
Під час проходження військової служби позивач перебував на речовому забезпеченні у НОМЕР_2 прикордонному загоні (Військовій частині НОМЕР_1 ).
Після виключення позивача зі списків особового складу частини відповідачем виплачено: 17 квітня 2023 року частину грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби у сумі 30 010,78 грн; 15 травня 2023 року залишок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби у сумі 63 032,77 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 380/12416/23 визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційну часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 13 січня 2023 року № 24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» та зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з врахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01 січня 2023 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13 січня 2023 року № 24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».
29 березня 2024 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 380/12416/23 позивачу виплачено компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 37 954,37 грн.
Позивач вважає, що оскільки у день звільнення з військової служби відповідачем не виплачено йому всіх належних сум: 30 010,78 грн, 63 032,77 грн, 37 954,37 грн, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно з ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі №200/4185/20-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 24.06.2021 у справі №480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст.116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ст.116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме, встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ положення ст.117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон України №2352-ІХ та відповідно і нова редакція ст.117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.
Суд враховує, що ст.116 КЗпП України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а ст.117 цього Кодексу визначає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
У постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
При цьому, жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що, в свою чергу, в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 15.02.2024 у справі №420/11416/23).
Відтак, враховуючи, що не проведення з вини роботодавця розрахунку з працівником у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення.
Як видно з матеріалів справи остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні (грошового забезпечення) здійснений відповідачем лише 9 березня 2024 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 380/12416/23 позивачу виплачено компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 37 954,37 грн.
Періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 8.04.2023 (з дня наступного за датою звільнення) по 29 березня 2024 року (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ).
За усталеною практикою застосування положень ст.117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах №761/9584/15-ц та №821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, та сформований з урахуванням того, що редакція ст.117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
Період з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією ст.117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати середнього заробітку працівникові шістьма місяцями.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 відступила від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 та зазначила, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Застосовуючи наведений підхід Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає, що у цій справі як до 18.07.2022 включно (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) так і до періоду з 19.07.2022 (але не більш як за шість місяців) при визначенні належної позивачу суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
Згідно з ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).
Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Згідно з п.7 розділу І цього Порядку, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Суд встановив, що позивача було знято з усіх видів забезпечення з 7.04.2023, а відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 29 березня 2024 року виплативши на виконання рішення суду.
З огляду на те, що останнім днем виключення позивача зі всіх видів грошового забезпечення є 7.04.2023 , тому двома попередніми місяцями перед звільненням є лютий 2023 року – березень 2023 року.
Суд встановив, що відповідно до архівної відомості № 1 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача за два останніх місяці перед звільненням з військової служби (лютий 2023 року – березень 2023 року) складає: 53416,00 грн. + 53416,00 грн. = 106 832,00 грн.
Кількість календарних днів за лютий 2023 року – березень 2023 року становить 59 календарних днів.
Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1810,71 грн (106832,00 грн (розмір грошового забезпечення за лютий 2023 року + березень 2023 року) / 59 (кількість календарних днів).
Період за час затримки розрахунку при звільненні з 8.04.2023 по 29.03.2024 (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ) становить184 календарних дні. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період, становить 333 170,64 грн (1810,71 грн х 184 календарних дні).
Водночас, надаючи правову оцінку розміру середнього грошового забезпечення, яке належить виплатити позивачу за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8.04.2023 по 29.03.2024 (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ), суд звертає увагу на таке.
У порівнянні із розміром виплаченого позивачу затриманого грошового забезпечення а саме : 17 квітня 2023 року частину грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби у сумі 30 010,78 грн; 15 травня 2023 року залишок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби у сумі 63 032,77 грн; 29 березня 2024 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 380/12416/23 позивачу виплачено компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 37 954,37 грн ( загальна сума 130 997,92 грн) визначену судом у цій справі суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з період з 8.04.2023 по 29.03.2024 (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ) ( 333 170,64 грн) не можна вважати співмірною.
Отож, суд дійшов переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив відповідач, і сумою середнього грошового забезпечення за час затримки цієї виплати, а тому вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити таку виплату.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п.71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні необхідно враховувати таке (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.
Зокрема, істотність частки складових індексації грошового забезпечення із середнім грошовим забезпеченням за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8.04.2023 по 29.03.2024 (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ) становить: 130 997,92 грн (сума виплаченого грошового забезпечення) / 333 170,64 грн (середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку) = 0,39.
Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,39, становить 129 936,54 грн: 1810,71 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 0,39 х 184 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 8.04.2023 по 29.03.2024 (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ).
З огляду на очевидну неспівмірність суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8.04.2023 по 29.03.2024 (але не більш як шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ) зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд уважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 129 936,54 грн, зважаючи на такий розрахунок.
З урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі, який просить позивач, а саме 129 936,54 грн.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову до суду у справі №380/12607/23 ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а за подання позову до суду у справі №380/7585/24 – 2650,88 грн, а разом - 3724,48 грн.
Оскільки суд позов задовольняє частково, отже стягненню з відповідача судовий збір підлягає пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про стягнення середнього грошового забезпечення – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 129 936,54 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) 1489,79 грн сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович