Справа№ 583/1417/26 
2-а/583/13/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі: 
головуючої судді Семенової О.С.,
за участю секретаря 
судового засідання Гайдейчук К.С.,
учасників адміністративної справи: 
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправної та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 23 березня 2026 року звернувся до суду з цим адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № R420932 від 12 березня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 березня 2026 року о 09 годині 00 хвилин на вул. Чехова в м. Охтирка Сумської області його було зупинено патрульною машиною, з якої вийшов працівник поліції та працівник ТЦК та СП, на його запитання про причину зупинки йому було повідомлено, що це мобільний блок-пост, на підтвердження чого йому не було надано жодного документу, працівником поліції було повідомлено, що у разі відмови проїхати з ними до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нього будуть застосовані спец засоби. ОСОБА_1 , хвилюючись за свій післяопераційний стан та медикаментозне лікування, погодився проїхати на своєму автомобілі до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супрові працівника РТЦК, по дорозі до ТЦК повідомив про це матір та знайомого, прибувши до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 його було проведено до кабінета № 9, де відносно нього в його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення № 109/2026 про те, що 05 березня 2026 року о 09 год 30 хв встановлено факт його неявки за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на визначену дату, 08 грудня 2025 року на 09 год 00 хв ,для уточнення даних № 5708486, без поважних причин у зв`язку з мобілізацією, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол був скадаений т.в.о. помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи лейтенантом юстиції ОСОБА_2 , на його пояснення про те, що він перебуває на реабілітації після двох операцій на легенях, про що він неодноразово повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_3 , всі його дані є у відкритому доступі як ФОП з 23 червня 2022 року, він вже сплачував штраф в сумі 17000,00 грн за неоновлення даних у встановлений строк, у нього є електронний військовий документ, на що не було звернено уваги. Після цього його повезли на медичний огляд до м. Тростянець Охтирського району Сумської області, потім привезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де залишили до ранку. Увечері його брат привіз йому інгалятор, без якого він не може обходитись. Зранку його направили на медичний огляд до м. Суми Сумської області, де оглянувши його медичні висновки повідомили, що йому необхідно пройти до обстеження. Після цих подій він опинився в лікарні в м. Суми в зв`язку з погіршенням здоров`я. 12 березня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову № R420932 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн за неприбуттям до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом на 08 грудня 2025 року для уточнення даних № 5708486 без поважних причину в зв`язку з мобілізацією. Вважає, що ця постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки відповідач мав та має можливість отримати його персональні дані шляхом електронної інформаційно-комінікаційними системами, ІНФОРМАЦІЯ_4 має можливість отримати відомості з інших державних електронних реєстрів, його дані є в публічному доступі, як ФОП, які не змінювались. При розгляді адміністративної справи посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 не було зібрано жодного доказу наявності його вини, не враховано його фізичний, матеріальний стан. 
02 квітня 2026 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить залишити постанову про накладення адміністративного стягнення від 12 березня 2026 року № R420932 без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що позивач повинен був з`явитися 08 грудня 2025 року о 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення своїх облікових даних, або не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у семиденний строк з дня отримання повістки у зв`язку з чим 12 грудня 2025 року було автоматично сформовано звернення № Е4138632 про подання його в розшук до органів Національної поліції. 05 березня 2026 року громадянин ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У своїх поясненнях позивач не зазначив поважних причин неявки на виклик, передбачених законодавством. Таким чином ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився за повісткою, що свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена чинним законодавством, тому у відповідача були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 05 березня 2026 року ТВО помічником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_4 стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 109/2026 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи по даному протоколу було призначено на 10 годину 00 хвилин 12 березня 2026 року, про що позивач був ознайомлений і засвідчив підписом в графі протоколу. Будь-яких заперечень стосовно визначеної в протоколі дати та часу розгляду справи у своїх поясненнях позивач не зазначив. Таким чином він був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. 12 березня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № R420932 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи проводився без участі позивача в ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить відсутність особистого підпису ОСОБА_1 в отриманні другого примірника постанови. У подальшому постанову про адміністративне правопорушення від 12.03.2026 № R420932 для відома та сплати штрафу було направлено ОСОБА_1 14 березня 2026 року рекомендованим листом «Укрпошти» № R427060009817. Згідно з трекінгом «Укрпошти» 19 березня 2026 року позивачу було вручено вказану кореспонденцію. Таким чином позивач був належно повідомлений про результат розгляду справи. При цьому позивач своїм правом заявити клопотання, надати докази, скористатися правовою допомогою не скористався, тому відповідачем було дотримано вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП та встановлений законом порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи відповідач дійшов до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та складання постанови уповноваженим органом про притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.
Зважаючи, що на момент розгляду справи позивачем особисто чи через представників не було надано пояснень та доказів наявності поважної причини неявки за повісткою, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно винесена оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення штрафу у розмірі 17000 гривень. Складення протоколу та накладення стягнення було здійснено у встановлені КУпАП строки. 05 березня 2026 року відповідачем було виявлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим в цей же день було складено протокол та 12 березня 2026 року винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності /а.с. 51-57/.
13 квітня 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з мотивів, викладених у ній /а.с. 78-87/.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі /а.с. 56 зворот/.
З урахуванням думки позивача суд вважає за можливо провести судове засідання без участі представника відповідача. 
Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан. Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до положень частин 1-3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» інші закониУкраїни,а також прийняті відповіднодо них укази ПрезидентаУкраїни таі нші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатностідержави, виконання військового обов`язку,проходження військовоїслужби, служби у військовому резервіта статусу військовослужбовців, а також міжнародні договориУкраїни, згода на обов`язковість яких наданаВерховною РадоюУкраїни. (ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що 06 грудня 2025 року ОСОБА_1 особисто під розписку було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 грудня 2025 року о 09 год 00 хв. для уточнення даних /а.с. 69/.
05 березня 2026 року ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується книгою запису відвідувачів /а.с. 72-73/.
05 березня 2026 року ТВО помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_2 складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 109/2026 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 роз`яснено: суть вчиненого порушення (неявка за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 грудня 2025 року о 09 год 00 хв для уточнення даних № 5708486, без поважних причин у зв`язку з мобілізацією), зміст ст. 63 Конституції України, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП; надано можливість висловити пояснення з приводу обставин вчиненого правопорушення, будь-яких зауважень, заяв та клопотань він не заявив, його повідомлено про розгляд справи, призначений на 10 год. 00 хв. 12 березня 2026 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 та вручено другий примірник протоколу під розписку. Протокол особисто підписаний ОСОБА_1 у відповідних графах бланку протоколу, він підтвердив факт ознайомлення із суттю адміністративного правопорушення, з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з часом та місцем розгляду справи, підтвердив відсутність зауважень щодо змісту протоколу /а.с. 58-60/. Протокол відповідає вимогам ст.ст 256, 277-2 КУпАП, складений уповноваженою особою. 
12 березня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в результаті розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 109/2026 від 05 березня 2026 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесено постанову № R420932 відносно ОСОБА_1 за те, що 05 березня 2026 року о 09-30 годині встановлено факт його неявки за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на визначену дату 08 грудня 2025 року на 09 год 00 хв, без поважних причин у зв`язку з мобілізацією, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинене в особливий період. Враховано те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Постанова набрала законної сили 22 березня 2026 року /а.с. 62-63/. ОСОБА_1 не прибув на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, копію постанови йому направлено поштовим зв`язком 13 березня 2026 року /а.с. 61/.
Відповідно до ст.. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період (частина третя статті 210-1 КУпАП), тягнуть тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, для таких висновків у особи, яка винесла оскаржувану постанову, були підстави, оскільки позивач був завчасно повідомлений про розгляд справи, про що свідчить його особистий підпис в протоколі про адміністративне правопорушення від 05 березня 2026 року. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Разом з позовом позивач надав медичні виписки, з яких вбачається, що він з 19 лютого 2025 року до 03 березня 2025 року, 15 грудня 2025 року до 29 грудня 2025 року, 18 березня 2025 року до 04 квітня 2025 року, 22 січня до 30 січня 2026 року, 13 березня 2026 року до 18 березня 2026 року перебував на стаціонарному лікуванні / а.с. 41-44/. 
Дослідивши вказані виписки, судом встановлено, що позивач не довів поважності причини не прибуття за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 грудня 2025 року о 09 год 00 хв, оскільки з наданих виписок не вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні в цей день, також ними не підтверджено поважності причини не прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 12 березня 2026 року в день розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до ст. 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч. 1). 
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3). 
Особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, – відносяться до категорії військовозобов`язаних громадян України (ч. 9). 
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 2232-ХІІ, у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. 
Згідно із ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. 
Згідно із абз. 3 частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ встановлено обов`язок громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. 
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. 
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі – Порядок № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях), для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560), за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до пункту 27 Порядку № 560 передбачено, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). 
Згідно із п. 28 Порядку № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1). 
Відповідно до пунктів 30, 30-1, 30-2 Порядку № 560, повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою. 
Відповідно до пункту 41 Порядку № 560 закріплено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі вручення повістки є особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Відтак, вищевказаними вимогами нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних прибувати за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки та місце, зазначені в повістці, яка може бути сформована як за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, так і шляхом оформлення на відповідному бланку. Відповідно до п. 41-2 Порядку № 560, повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому числі роздруковані), та повістки, оформлені на бланку, мають однакову юридичну силу.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. 
Абзацом п`ятим пункту 79 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 “Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів” зазначено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, у тому числі організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військовооблікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 3543-ХІІ, громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. Згідно із п. 3 Правил військового обліку, що є Додатком 2 до Порядку № 1487, військовозобов`язані за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із КУпАП. Диспозицією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.
При цьому суд звертає увагу на положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в адміністративному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи чи інш..
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 рокуу справі «Юніон АліментаріяСандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З огляду на заявлені позовні вимоги, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. 
Судом встановлено, що дії відповідача є правомірними, вчинені відповідно до вимог чинного законодавства, яке зазначене в рішенні суду, а тому складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є законним. В результаті його розгляду була винесенна законна постанова про накладення на нього адміністративного стягення. 
Таким чином, доводи позивача є не обгрунтованими, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суперечать встановленим в судовому засіданні фактам, а тому не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 229, 242-246, 286 КАС України, ст. ст. 235, 251, 252, 254, 256, 277-279, 280, 283 КУпАП, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його адміністративного позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправної та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області О.С.Семенова