П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
———————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25424/25	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
повний текст судового рішення
складено 08.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року та рішення від 08 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
28.07.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), які полягають у визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, за період 29.01.2020 по 19.05.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб»;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексації-різницю за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 30.06.2025 у розмірі 339199 гривень 10 копійок, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію-різницю за періоди 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 30.06.2025 у розмірі 339199 гривень 10 копійок, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень на місяць за період з 24.02.2022 р. по 29.01.2023 р.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень на місяць за період з 24.02.2022 р. по 29.01.2023;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 починаючи з грудня 2016 року, але докази вказаних обставин у нього відсутні та він не може точно зазначити дату початку проходження військової служби, оскільки військовий квиток ним був втрачений, потім виданий новий, в якому вказано початок служби 09.11.2019.
На думку позивача, під час проходження служби відповідач здійснював помилковий розрахунок його грошового забезпечення, оскільки в період з 29.01.2020 по 19.05.2023 виплачувалось грошове забезпечення, розраховане із використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018, а не на 1 січня відповідного календарного року; - в період з 24.02.2022 по 29.01.2023 додаткова винагорода у розмірі 30000 грн на місяць протиправно не виплачувалась; в період з 01.12.2016 по 28.01.2020 не нараховувалась та не виплачувалась у повному обсязі індексація грошового забезпечення та індексація - різниця.
Позивач зазначав, що пункт 6 постанови КМУ від 21.02.2018 №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачка вважає, що має право на перерахунок її грошового забезпечення. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, позивач вважає, що має право на перерахунок посадового окладу та окладу за військове звання з 29.01.2020, а саме: з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18.
Також позивач вказував, що має право на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, оскільки в пункті 1 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 (в редакції, що діяла в період з 24.02.2022 по 29.01.2023) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно.
Крім того, позивач посилався на те, що, відповідач не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, а також з 09.11.2020 індексацію-різницю в розмірі 4463,15 грн щомісячно, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суд від 22.10.2025 у якості співвідповідача залучено Військову частину НОМЕР_2 .
07.11.2025 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою в якій просив суд:
1) змінити предмет позову в частині, що стосується додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць та розглянути позовну вимогу в такій редакції:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) №37 від 24.02.2023 в частині, що стосується ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень на місяць за період з 24.02.2022 по 29.01.2023;
2) Зменшити розмір позовних вимог в частині, що стосується індексації-різниці та розглянути позовну вимогу в такій редакції: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексації-різницю за періоди з 01.03.2018 по 28.01.2020 у розмірі у розмірі 102220 гривень 53 копійок, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію-різницю за періоди 01.03.2018 по 28.01.2020 у розмірі 102220 гривень 53 копійок, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмета позову в частині, що стосується визнання протиправним та скасування наказу №37 від 24.02.2022, та прийнято до розгляду зменшені позовні вимоги в частині щодо індексації-різниці за періоди 01.03.2018 по 28.01.2020.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року частково задоволений позов ОСОБА_1 :
- визнані протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі з 29.01.2020 по 23.02.2022 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 23.02.2022 включно перерахунок грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт;
- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 у справі №420/25424/25; скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 у судовій справі №420/25424/25; направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, неправильно застосував норма матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.
Також в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, апелянт зазначає, що час розгляду справи судом першої інстанції була проголошена ухвала від 12.11.2025, якою відмовлено у прийнятті заяви позивача про зміну предмета позову в частині визнання протиправним та скасування наказу №37 від 24.02.2023. Вказана відмова, на думку апелянта, вплинула на результат розгляду цієї справи, оскільки при постановленні цієї ухвали суд неповно з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення заявленого клопотання про зміну предмету позову внаслідок порушення норм процесуального права. Апелянт звертає увагу на те, що про існування наказу командира відповідача №37 від 24.02.2023 він дізнався під час розгляду справи, оскільки його не повідомляли та не залучали до службового розслідування за фактом імовірного самовільного залишення місця несення служби. Оскільки апелянт не вчиняв дій щодо самовільного залишення місця несення служби, він вирішив оскаржити наказ №37 від 24.02.2023 в межах цієї справи. Проте суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті до розгляду цієї позовної вимоги порушив його право на захист. З посиланням на п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, апелянт вказує, що для задоволення позовних вимог необхідно оскаржити наказ командира військової частини НОМЕР_1 №37 від 24.02.2023, адже жоден з відповідачів не надає витягу з наказу про поновлення виплати грошового забезпечення позивачу, в той час як позивач отримував та продовжує отримувати грошове забезпечення.
Апелянт вказує, що скасування акту індивідуальної дії тягне за собою необхідність у поновленні всіх прав та гарантій позивача. Оскаржуваний наказ порушує майнові права позивача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць. Тому у випадку, якби судом було визнано протиправним та скасовано зазначений наказ, то варто було б зобов`язати виплатити додаткову винагороду. В той же час суд відмовив у прийнятті до розгляду заяви, чим обмежив позивача у захисті своїх прав.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, вибіркове застосування судом першої інстанції пункту 4 постанови КМУ №704 від 30.08.2017. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_5 ) є громадянином України. 
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_6 виданого 15.01.2025 позивач на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 прийнятий на військову службу за контрактом. Інших відомостей (доказів) щодо проходження позивачем військової служби до 09.11.2019 матеріали справи не містять
У період з 01.05.2019 до 01.04.2023 року в/ч НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується листами ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.04.2019 №437 та від 27.03.2023 №154/181/2-379. 
Нарахування грошового забезпечення позивачу здійснювалося в/ч НОМЕР_1 та виплачувалось вказаною в/ч через розпорядника бюджетних коштів - в/ч НОМЕР_2 .
На виконання ухвал суду першої інстанції відповідачі надали копії наказів, згідно з якими:
- з 24.02.2022 позивач вважався таким, що відсутні відомості про місце його перебування (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №33/1 від 24.02.2022)
- з 24.02.2022 призупинено виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за самовільне залишення військової частини (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №37 від 24.02.2023);
- 04.09.2023 позивача призначено на посаду водія взводу забезпечення навчального процесу роти матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №62-РС від 04.09.2023);
- з 05.09.2023 позивач вважається таким, що справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою водія взводу забезпечення навчального процесу роти матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 05.09.2023 №251);
- 26.09.2023 продовжено строк дії контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №273 від 26.09.2023);
- 23.07.2024 позивача увільнено з займаної посади та призначено на посаду водія взводу забезпечення навчального процесу в/ч НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №104-РС від 23.07.2024);
- 28.02.2025 позивача звільнено з займаної посади та призначено на посаду водія взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу в/ч НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №57-РС від 28.02.2025);
- 28.03.2025 позивача звільнено з займаної посади та призначено на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №82-РС від 28.03.2025).
Постановою ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві від 31.08.2022, кримінальне провадження №62022150010000224 від 13.06.2022 у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні військовослужбовців військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Морської піхоти ВМС ЗСУ санітарного інструктора медичного пункту ОСОБА_2 , водія автомобільного відділення ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу МТЗ ОСОБА_3 та механіка-водія відділення обслуговування та ремонту техніки взводу МТЗ ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України закрито. Згідно з вказаною постановою під час зміни дислокації в/ч та поломкою автомобіля ОСОБА_1 з іншими військовослужбовцями опинились на тимчасово окупованій рф території. 
Вказані обставини апелянтом, ані у позові, ані в апеляційній скарзі не заперечуються.
За наказом від 04.09.2023 позивача призначено на посаду водія взводу забезпечення навчального процесу роти матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 та поновлена виплата грошового забезпечення.
Отже за спірний період з 29.01.2020 по 19.05.2023, позивачу фактично з 24.02.2022 по 04.09.2023 грошове забезпечення не нараховувалась та не виплачувалось з підстав досліджених у кримінальному провадженні №62022150010000224 від 13.06.2022.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в період з 29.01.2020 по 23.02.2022 позивач мав право на отримання грошового забезпечення розрахованого із застосуванням прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року (01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022).
Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 24.02.2022 до 03.09.2023, щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що ці позовні вимоги є передчасними, оскільки за вказаний період позивачу взагалі не нараховувалась та не виплачувалось грошове забезпечення на підставі наказу №37 від 24.02.2023, який не є предметом спору в цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що за сталою судовою практикою військовослужбовцям, які проходили службу станом на 01.01.2016 індексація грошового забезпечення повинна була розраховуватися з вказаного періоду з базового місяця – січень 2008 рік до 28.02.2018, а з 01.03.2018 у разі наявності підстав – виплати індексації-різниці. Але позивач не надав жодних доказів на підтвердження доводів щодо проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з грудня 2016 року, в той час як наявними в матеріалах вправи доказами підтверджено проходження позивачем військової служби та виплата позивачу грошового забезпечення з квітня 2019 року Військовою частиною НОМЕР_1 самостійно та через Військову частину НОМЕР_2 .
Оскільки сума індексації-різниці залежить від нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за лютий-березень 2018 року, враховуючи застосування способу правильного застосування абзаців 3,4,5,6 пункту 5 Порядку №1078, викладеного Верховним Судом у справі №400/3826/21, суд першої інстанції, враховуючи відсутність доказів порушення його прав іншою в/ч НОМЕР_7 (в якій за даними податкової органу позивач отримував дохід з грудня 2016 року до квітня 2019 року), відмовив у задоволені позовних вимог щодо нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018 до 28.01.2020.
При цьому, постановляючи 12.11.2025 ухвалу про відмову у прийнятті заяви позивача про зміну предмета позову в частині «визнання протиправним та скасування наказу №37 від 24.02.2023 по справі №420/25424/25», суд першої інстанції виходив з того, що отримавши копію відзиву на позов, позивач подав до суду заяву, у якій просив, зокрема, змінити предмет позову в частині невиплати додаткової винагороди шляхом визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 №37 від 24.02.2023, тобто позивач змінив як предмет позову, так і його підстави, оскільки обставини щодо прийняття наказу №37 від 24.02.2023 є новими. Суд першої інстанції вказував, що в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю – уже новий позов. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції, викладену в ухвалі від 12.11.2025 щодо відмови у прийнятті заяви в частині зміни предмету позову, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.
За приписами ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист 
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України).
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 9 КАС України).
За приписами частини 1 статті 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції в ухвалі від 25.08.2025 вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Також, ухвалою від 22.10.2025 суд першої інстанції, залучивши у якості другого співвідповідача військову частину НОМЕР_2 , вирішив розпочати розгляд адміністративної справ спочатку, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження врегульоване главою10 розділу ІІ КАС України.
Статтею 262 КАС України визначені особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження
Так, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Отже, у разі призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, право змінити предмет або підстави позову позивач може реалізувати протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі.
Оскільки провадження в цій справі було відкрите судом першої інстанції 25.08.2025, а 22.10.2025 розпочато розгляд справи спочатку, останнім днем тридцяти денного строку для реалізації позивачем свого права на подання заяви щодо зміни предмету або підстав позову, є 21.11.2025. 
Заява, в якій позивач, окрім іншого, заявив про зміну предмету та підстав позову, була подана 07.11.2025.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та змісту заяви від 07.11.2025, позовні вимоги щодо перерахунку, нарахування грошового завезення та вимога щодо оскарження наказу командира №37 від 24.02.2023 не пов`язані між собою підставами виникнення або поданими доказами.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті до провадження заяви позивача про зміну предмета позову в частині визнання протиправним та скасування наказу №37 від 24.02.2023.
При цьому, суд першої інстанції роз`яснив позивачеві його право звернутись до адміністративного суду з окремим позовом про оскарження наказу №37 від 24.02.2023.
Наведене свідчить про безпідставність доводів апелянта щодо обмеження прав позивача на захист порушених прав оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 12.11.2025.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд зазначає, що апелянт не наводить заперечень та обґрунтувань стосовно задоволених позовних вимог в частині визнання протиправними дій та зобов`язання провести перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 23.02.2022 із застосуванням обрахункові величини при розрахунку грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022.
Стосовно позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення та нарахування додаткової грошової винагороди за період з 24.02.2022 по 19.05.2023, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у їх задоволенні через передчасність заявлення, оскільки за вказаний період позивача не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення на підставі наказу командира Військової часини НОМЕР_1 №37 від 24.02.2023, який на час виникнення спірних правовідносин в цій справі є чинним та у встановленому законом порядку не скасований.
Щодо позовних вимог стосовно індексації грошового забезпечення, у задоволення яких було відмовлено, то апеляційний суд зазначає, що у Військовій частині НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому обслуговуванні у військовій частині НОМЕР_2 , апелянт розпочав проходження військової служби з 09.11.2019, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 09.11.2019. А порушення прав апелянта на індексацію грошового забезпечення з 09.11.2019 до 28.01.2020 не підтверджено матеріалами справи.
При цьому апеляційний суд вважає правильним та таким, що не спростоване доводами апеляційної скарги, посилання суду першої інстанції на те, що за сталою судовою практикою військовослужбовцям, які проходили службу станом на 01.01.2016 індексація грошового забезпечення повинна була розраховуватися з вказаного періоду з базового місяця – січень 2008 рік до 28.02.2018, а з 01.03.2018 у разі наявності підстав – виплати індексації-різниці.
За отриманими судом першої інстанції відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про отримані та утримані податки ОСОБА_1 з 4 кварталу 2016 по 3 квартал 2025 року вбачається, що позивач почав військову службу 23.12.2016 у військовій частині НОМЕР_7 та отримував дохід у вказаній військовій частині до 2019 року.
Проте позивач, ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному оскарження не надав жодних доказів невиплати йому індексації грошового забезпечення у в/ч НОМЕР_7 , не надав доказів його звернення до військової НОМЕР_8 щодо усунення порушень у разі їх наявності та відмови вказаної частини усунути порушення у разі їх наявності. 
Як правильно зауважив суд першої інстанції, викладене стосується також нарахування та виплати позивачу індексації-різниці, оскільки сума вказаної індексації-різниці залежить від нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за лютий-березень 2018 року, враховуючи застосування способу правильного застосування абзаців 3,4,5,6 пункту 5 Порядку №1078, викладеного Верховним Судом у справі №400/3826/21.
Апелянт, посилаючись на таки висновки Верховного Суду просить фактично зобов`язати нарахувати йому суму можливої індексації в березні 2018 року, без зазначення та надання доказів того, що розмір доходу у березні 2018 року у порівнянні з лютим 2018 року у нього не збільшився.
Крім того, набрання законної сили рішення по цій справі в частині перерахунку грошового забезпечення апелянту з 29.01.2020 по 24.02.2022 у зв`язку з підвищенням посадового окладу, виключає нарахування та виплату індексації – різниці, навіть при наявності на неї права з 01.03.2028. 
Отже, доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б надали апеляційному суду можливість дійти висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали від 12.11.2025 та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 257, 294, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року та рішення від 08 січня 2026 року – залишити без з мін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія