ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2415/26 Справа № 183/8111/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державна інспекція архітектури та містобудування, Самарівська міська рада Дніпропетровської області, про зобов`язання знесення об`єктів самочинного будівництва , – 

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третіми особами - Державну інспекцію архітектури та містобудування, Самарівську міську раду Дніпропетровської області, у якому, з урахуванням зміни підстав позову від 18.07.2024 року (т.3, а.с. 122), просив зобов`язати ОСОБА_2 знести об`єкти самочинного будівництва – споруди, що розміщені (побудовані) на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він, на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., реєстровий номер 2019, є власником будинку з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_1 .
Житловий будинок з надвірними побудовами розташований на земельній ділянці 0,0760 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 121190000:03:003:0251.
Власником сусіднього житлового будинку та земельної ділянки за АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер 12119000:03:003:0190, цільове призначення – для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) набуте на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В.
Право власності ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 111,3 кв.м. набуте на підставі договору дарування, також посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. від 13.02.2018 року.
Виходячи з аналізу правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснювалася державна реєстрація права власності і на земельну ділянку, і на житловий будинок, позивач зазначав, що між сторонами чітко визначені межі земельних ділянок та відсутній земельний спір щодо встановлення таких меж.
Між тим, відповідачкою була побудована споруда, її будівництво відбувалося, як будівництво житлового будинку у багатьох його ітераціях, на кшталт садиба тощо. Процес самовільного будівництва від самого початку відбувався із значними порушеннями протипожежних, санітарних, будівельних норм діючого законодавства.
Відповідач самовільно побудувала споруду з приблизними розмірами 17х8 метрів, стіна якої знаходиться прямо на межі його земельної ділянки, при цьому огорожа між земельними ділянками відсутня, споруда побудована на фундаменті, стіна цієї споруди є капітальною, вікна та балкон даної споруди виходять на його земельну ділянку.
Також є і інша споруда – житловий будинок, загальною площею 111,3 кв.м., що переданий за договором дарування від 13.02.2018 року, який побудований без врахування відступу від межі земельної ділянки позивача, на відстані 60-30 см., зливосток відсутній.
Позивач наполягав на тому, що зазначений будинок не введений в експлуатацію, не проведена реєстрація органами ДАБК, на території земельної ділянки відповідачкою збудований басейн, який розташований у водоохоронній зоні, що може стати наслідком забруднення ріки.
Зазначене будівництво не узгоджувалося ні з позивачем, ні з попереднім власником домоволодіння.
Здійснення такого будівництва порушує право власності позивача на землю, оскільки внаслідок незаконного будівництва зменшилася фактичний розмір земельної ділянки позивачі, ніж той, що визначений у технічній документації.
Крім того, такі дії відповідача порушують право позивача на забудову свого домоволодіння, атмосферні опади з покрівель незаконних побудов стікають на земельну ділянку позивача.
Позивач звертався до Новомосковської міської ради із заявами щодо здійснення перевірки відповідності розміщення (будівництва) споруд на земельній ділянці, власником якого є ОСОБА_2 , державним стандартам, норма та правилам, архітектурним вимогам, технічним умовам, проектним рішенням, а також місцевим правилам забудови.
У результаті обстеження відповідною комісією складено Лист від 30.10.2018 року № Б-1244/1, яким встановлено, що будівництво ведеться по межі, що не відповідає п.3.25 ДБН 360-92**, також забудовником порушено вимоги до забудови земельної ділянки, визначені паспортом, який складений 26.05.2015 року відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у відповідності до ескізу намірів забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданого замовником ОСОБА_3 .
Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради до ДАБІ в Дніпропетровській області направлено лист з підсумками перевірки комісії для розгляду та вирішення питання щодо будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
29.10.2018 року та 15.11.2018 року повторно позивач звернувся до ДАБІ в Дніпропетровській області на грубі порушення будівельних норм, що були допущені відповідачкою.
12.12.2018 року за вих. № 1004-1.20/505 позивач отримав відповідь на свої звернення, з яких йому стало відомо, що згідно даних реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 20.07.2015 року № ДП 062152010076 «Індивідуальний (садибний) житловий будинок, навіс» за адресою: АДРЕСА_1 , подане ОСОБА_3 .
На момент виїзду суб`єкт містобудування або його представник були відсутні, що унеможливило проведення перевірки.
Із візуального огляду з боку суміжної земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_3 здійснює будівництво із відхиленням від будівельного паспорту № 09, виданого відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Новомосковської міської ради 27.05.2015 року, а саме: без відступу від межі суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б2.2-12:108 «Планування та забудова територій».
Департаментом від 04.12.2018 року за № 1004-1.19/2460 було направлено лист на адресу ОСОБА_3 з вимогою бути особисто для проведення позапланової перевірки.
Станом на момент розгляду справи в суді, суб`єкт містобудування ухиляється від проведення перевірки, а відповіді на своє звернення позивач так і не отримав.
На підставі п.3 ч.7 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Департаментом скасовано право на початок виконання будівельних робіт ОСОБА_3 «Індивідуальний (садибний) житловий будинок, навіс» за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, Департаментом направлено лист до Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 12.12.2018 року № 1004-1.15/2523 щодо сприяння у проведенні перевірки.
Таким чином, позивач вказав, що на даний час існує лише будівельний паспорт від 26.05.2015 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 з відповідним ескізом намірів забудови, що взагалі не відповідає фактичній забудові.
Зміни щодо забудовника, іншого ескізу намірів забудови до будівельного паспорту внесені не були, новий будівельний паспорт не видавався, право на початок будівельних робіт скасовано Департаментом, будь-яких інших записів Департаментом ДАБІ в реєстрі не знайдено.
Отже, позивач наполягав на тому, що всі побудовані споруди на момент розгляду справи в суді є самочинними, а тому, на підставі ч.4 ст. 376 ЦК України, підлягає знесенню особою, яка здійснює самочинне будівництво, за її рахунок.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
У відзиві відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., реєстровий номер 2019, ОСОБА_1 є власником будинку з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 8-9).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер 12119000:03:003:0190, цільове призначення – для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на підставі договору дарування, посвідченого 13.02.2018 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 339 (т.1, а.с. 10-12).
ОСОБА_2 є власником житлового будинку, загальною площею 111,3 кв.м., на підставі договору дарування, також посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. від 13.02.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 338 (т.1, а.с. 13-14).
20 липня 2015 року в Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкту Індивідуальний (садибний) житловий будинок, навіс за адресою: АДРЕСА_1 . Будівельний паспорт виданий ОСОБА_3 відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Новомосковської міської ради 27.05.2015 року (т.1, а.с. 72).
Листом від 30.10.2018 року № Б-1244/ІІ, виконавчий комітет Новомосковської міської ради повідомив Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про те, що будівництво по АДРЕСА_1 ведеться по межі, що не відповідає п.3.25 ДБН 360-92**, також забудовником порушено вимоги до забудови земельної ділянки, визначені паспортом, який складений 26.05.2015 року відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у відповідності до ескізу намірів забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданого замовником ОСОБА_3 (т.1, а.с. 73, 106, 107-108).
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, а саме Департаментом у Дніпропетровській області направлено повідомлення щодо здійснення позапланової перевірки (т.1, а.с. 74-75).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року у справі № 160/368/19 позов ОСОБА_4 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування рішення, - задоволено повністю, скасоване рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № 57-СК від 27.12.2018 року «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення» (т.1, а.с. 109-112).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 року Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року у справі № 160/368/19 залишене без змін (т.1, а.с. 113).
Згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 17-04-01/2024 від 17.06.2024 року, проведеної за заявою ОСОБА_1 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро незалежної судової експертизи України», збудований житловий будинок орієнтовно загальною площею 430,5 кв.м., житловою площею 383,9 кв.м., що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 1211900000:03:003:0109, по АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам державних будівельних норм, а саме ст. 91 Земельного Кодексу України, ст.ст. 27, 34, 35, 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, п.6.1.40, п.6.1.41, п.12.1.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (чинні з 01.10.2019). Без проведення демонтажних робіт виправити невідповідності вимогам державних будівельних норм при будівництві житлового будинку орієнтовно загальною площею 430,5 кв.м., житловою площею 383,9 кв.м., що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 1211900000:03:003:0109, по АДРЕСА_1 , - не можливо (т.4, а.с. 140-176).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 здійснено самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна, в тому числі, на території належної йому земельної ділянки, у зв`язку з чим порушено його право на користування та розпорядження належним йому майном.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі
№ 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що «…правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.».
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), а також у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21).
Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.
Отже, позивач зобов`язаний довести факт самочинності будівництва, порушення його прав, як власника суміжної земельної ділянки, та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб, як знесення.
Згідно з пунктом 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Аналогічні вимоги викладені у пункті 6.1.41 ДБН Б.2.2.12:2019 «Планування та забудова території».
З наданого позивачем висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, яка була проведена візуально, оскільки не було надано доступ до житлового будинку АДРЕСА_1 , при огляді збірного кадастрового плану земельних ділянок, складеного з технічного звіту з топографо-геодезичних робіт від 03.06.2024 року було встановлено, що по суміжній межі між домоволодіннями за АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1211900000:03:003:0251) фактично встановлені суцільні огорожі: одна огорожа – з профільного листу по металевому каркасу довжиною 22,92 м, друга огорожа – з газобетон них блоків довжиною 14,75 та довжиною 11,49 м по частині якій зверху збудована несуча стіна з газобетон них блоків та залізобетонний армопояс двоповерхового житлового будинку з віконними прорізами по АДРЕСА_1 .
Тобто, стіна двоповерхового житлового будинку довжиною 7,97 м з віконним прорізами по АДРЕСА_1 фактично розташована по суміжній межі між кадастровими ділянками: 1211900000:03:003:0251 та 1211900000:03:003:0190, а довжиною 3,52 м. на відстані 0,21-0,33 м розташована поза межами кадастрової ділянки 1211900000:03:003:0190, а саме на території земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 1211900000:03:003:0251.
Проте, встановлені висновками експертиз обставини щодо здійснення відповідачем будівництва з порушенням вимог законодавства, не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання частини сьомої статті 376 ЦК України. 
Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 31 травня 2021 року у справі № 320/1889/17-ц.
З огляду на наведене, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою висновки експертиз.
Крім того, позивач не заявляв вимог про проведення перебудови об`єкта у спосіб, не пов`язаний із його знесенням, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо неможливості здійснення перебудови об`єкта нерухомості відповідно до державних будівельних норм і правил. 
Сам по собі той факт, що позивач, як суміжний власник домоволодіння та земельної ділянки не надавав згоду на зведення спірних будівель не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва.
Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17.
Проте, як вбачається із позовної заяви, як первісної так і уточненої, ОСОБА_1 у прохальній частині не конкретизував: яку саме частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню тощо.
А суд, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон № 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до положень статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право також проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.
Аналогічні повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю зазначені й у пункті 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 553), відповідно до якого посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 Порядку №553 суб`єкт містобудування щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги інспекції щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" № 687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом № 3038-VI.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.
Частиною другою статті 34 Закону № 3038-VI передбачено, що зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (частина сьома статті 34 Закону №3038-VI).
На виконання цієї норми постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 затверджено Порядок № 466, а також перелік об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.
За правилами пунктів 4, 5, 11, 13 Порядку № 466 підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, можуть виконуватися замовником після набуття права на земельну ділянку відповідного цільового призначення та подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - дозвіл).
Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.
Повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2 1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт.
Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Статтею 35 Закону № 3038-VI передбачено, що після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Повідомлення про початок виконання підготовчих робіт не дає права на виконання будівельних робіт.
Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.
Згідно із статтею 38 Закону №3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
Тобто, положення частини першої статті 38 Закону №3038-VI встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:
1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;
2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;
3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.
Тобто, зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництва передує саме наявність вищезазначених обставин.
Крім того, як зазначав суд вище, правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
У постанові від 21.10.2020 у справі № 420/228/19 Верховний Суд висловив правові позиції про те, що залежно від ознак самочинного будівництва, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування та у разі неможливості здійснити перебудову такого будівництва.
У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18 суд касаційної інстанції на підставі аналізу положень статті 376 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону № 3038-VI зробив висновок, що у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Так, у зазначеній постанові Верховний Суд сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:
1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (в) належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Таким чином, можливість перебудови та усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України). У такому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.
Як зазначав суд вище, у цій справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, а саме Департаментом у Дніпропетровській області направлено повідомлення щодо здійснення позапланової перевірки (т.1, а.с. 74-75).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року у справі № 160/368/19 позов ОСОБА_4 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування рішення, - задоволено повністю, скасоване рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № 57-СК від 27.12.2018 року «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення» (т.1, а.с. 109-112).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 року Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року у справі № 160/368/19 залишене без змін (т.1, а.с. 113).
Отже, уповноваженим органом не було винесено відповідачці припису про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. 
Водночас у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази встановлення межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . 
Крім того, не з`ясовано питання щодо можливості перебудови об`єкта та усунення наслідків самочинного будівництва, обставини, які підлягають перевірці саме на стадії виконання відповідного припису.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 про знесення всіх споруд за адресою АДРЕСА_1 як крайній захід захисту є передчасними, непропорційними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на недоведеність необхідності застосування саме такого способу захисту порушеного права, оскільки у ході розгляду справи позивач не підтвердив неможливість перебудови спірного об`єкта чи відмову відповідача від її здійснення, а також необхідність застосування такого крайнього заходу, як знесення самочинного будівництва.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 15 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко