Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №943/967/24 
Провадження № 2/943/48/2026 
02 лютого 2026 року м.Буськ Львівська область
Буський районний суд Львівської області в складі:
головуючої-судді Шендрікової Г.О., 
за участю секретаря судового засідання Ладиги С.В.
за участю представника позивачка адвоката Микитюка С.М.
за участю відповідачки ОСОБА_1 
за участю представника відповідача адвоката Нижник М.Т.
представника відповідача Буської ЦРЛ Стахиря Н.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунальне некомерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди і послуг про надання правової допомоги, 
в с т а н о в и в :

З позовом до суду звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунальне не комерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди і послуг про надання правової допомоги.
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуваючи в пологовому будинку у відділенні Буської центральної районної лікарні, внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1., завмер плід і дитина народилась мертвою. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 7 від 21 січня 2020 року встановлено, лікуючим лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1 неправильно було обрано тактику розродження, при вчасній госпіталізації, при проведенні повного обстеження і своєчасному розродженні загибель плоду можна було попередити.
Просить стягнути, після надходження заяви до суду в порядку уточнення позовних вимог, з Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» 1000000 гривень, як відшкодування моральної шкоди та 8000 гривень витрат на правову допомогу.
Відповідач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позову. Вважає, що заявлений цивільний позов не може розглядатися на даний час, оскільки рішення прийнято Львівським апеляційним судом, і якщо позивач хотіла звернутись до суду, то треба було подавати окремий позов. 
Представник відповідача ОСОБА_1 - Нижник М.Т. підтримав думку своєї довірительки. В підтримку цієї позиції заявляв в підготовчому судовому засіданні клопотання про закриття цивільного провадження.
Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що пацієнтка ОСОБА_2 сама винна в тому, що сталось, оскільки не дослухалась до порад лікарки, а тепер позивається до лікарні.
Ухвалою підготовчого судового засідання 08 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у цивільній справі та закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду справи по суті.
Заслухавши думку учасників цивільного провадження, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.
Вироком Буського районного суду Львівської області від 28 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 2 роки. На підставі ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунальне некомерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди задоволити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 200000 гривень, як завданої моральної шкоди та 4000 гривень за надання правової допомоги. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» в користь ОСОБА_2 200000 гривень моральної шкоди та витрати за надання правової допомоги. Вирішено питань речових доказів.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченої - адвоката Нижника М.Т. задоволено частково. Вирок Буського районного суду Львівської області від 28.11.2023 року у кримінальному провадженні № 12018140170000342 відносно ОСОБА_1 , яку засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, та звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності - в частині вирішення цивільного позову - скасувати та направити в суд першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишити без змін.
Судами першої та апеляційної інстанції в своїх судових рішення встановлено, що у зв`язку із недостатнім об`ємом необхідних у даному випадку обстежень лікуючий лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 неправильно обрала очікувальну тактику, що призвело до загибелі плода. Безпосередньою причиною загибелі плоду ОСОБА_2 була внутрішньоутробна гіпоксія плода, яка розвинулась внаслідок гострого розладу пуповидного кровообігу при затягуванні пуповини довкола шиї на фоні хронічної фетоплацентарної недостатності, що підтверджується гістологічним дослідженням плаценти і плода. При своєчасному кваліфікованому наданні медичної допомоги, а саме при вчасній госпіталізації, проведенні повного обстеження і своєчасному розродженні, загибель плоду у ОСОБА_2 можна було б попередити.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд, керуючись цією процесуальною нормою не приймає доводи відповідачки ОСОБА_1 та доводи представника відповідача Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» Стахирі Н.Є. щодо того, що дії лікарки акушер-гінеколога ОСОБА_1 відповідали медичним протоколам, оскільки невідповідність дій акушер-гінеколога ОСОБА_1 встановлено вироком Буського районного суду Львівської області від 28 листопада 2023 року та ухвалою колегії суддів кримінальної палати Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року.
Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. За моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах (п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р.). Отож, з вищенаведеного нормативного положення та з роз`яснення Верховного Суду випливає, що роботодавець зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Відповідач ОСОБА_1 під час виконання своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого і несумлінного до них ставлення, що було встановлено вироком суду та ухвалою суду апеляційної інстанції настала смерть плода позивача ОСОБА_2 .
У постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 р. (у справі № 6-501цс17) зазначено, що «Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом до прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю відповідача, пославшись на положення статті 1172 ЦК України. За положеннями частини першої цієї статті юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 р. № 201/3716/13-ц, 6-1693цс16 міститься правовий висновок, зокрема: «Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України. У тих випадках, коли шкоду завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою.
Моральна шкода, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. 
Окремо суд звертає увагу на ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою потерпілі мають право на справедливу сатисфакцію. Європейський суд з прав людини, який згідно з Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права та підлягає до застосування національними судами України. Так. у справі «Шмалько проти України» (2004) Європейський суд з прав людини вказав на таке: «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».
Враховуючи вимоги розумності та справедливості, неможливості відшкодувати в повному обсязі моральної шкоди, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та страждань, яких зазнала породілля ОСОБА_2 у зв`язку з смертю своєї дитини, яка не мала патологій і носила під серцем дитину 9 місяців, внаслідок вчинення працівником цивільного відповідача ОСОБА_1 кримінального правопорушення, моральну шкоду оцінено позивачкою на суму 1 000 000 гривень.
Обгрунтування розміру відшкодування моральної шкоди ст. ст. 23, 1168 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:
-характер правопорушення - у спірному випадку кримінальне правопорушення, що спричинило смерть новонародженої дитини;
-глибина, характер та обсяг страждань (душевних і психічних), яких зазнала породілля ОСОБА_2 у зв`язку з втратою дитини. Слід зазначити, що своїми некваліфікованими діями лікар ОСОБА_1 , забрала в матері - новонароджену дитину позбавили щастя бути матір`ю, байдужість і непрофесіоналізм забрали шанс зростання дитини в повній благополучній сім`ї.
- характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) очевидно, що ніхто і ніщо не зможе повернути мамі дитину. Дівчинка мала народитись живою, оскільки плід розвивався нормально, мертва дитина народилась вагою 4 кілограми і 58 см росту, дитина прекрасно була сформована.
Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 05.12.2018 р. справа № 210/5258/16-ц, чітко визначив основоположні засади для формування компенсаторного механізму, зазначивши:
«89. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
90. У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий».
У Постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 31 січня 2019 року справа № 617/1642/16-к, провадження № 51- 4580 км 18 вказано:
«У пункті 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК України) встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією га багатьма нормативно-правовими актами.
Критерії, якими суд має керуватися при визначені розміру моральної шкоди, закріплені у ч. 3 ст. 23 ЦК та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 квітня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення вказував на те, (наприклад, у справах «Сілка проти України». «Доніченко проти України», «Парінцев та інші проти України»), в яких присуджується матеріальна компенсація за моральну шкоду, завдану порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не конкретизує фактично підтверджені немайнові витрати заявника і не наводить якогось сталого алгоритму визначення розміру пов`язаної з ними компенсації. Водночас Суд зазначає, що «заявники мали зазнати певну моральну шкоду в результаті визнаних порушень». Відповідно, «здійснюючи оцінку на засадах справедливості», Європейський суд з прав людини і присуджує певні суми на відшкодування нематеріальних витрат заявників. Окрім того, навіть за відсутності з боку заявника належним чином формалізованих вимог щодо справедливої сатисфакції Європейський суд з прав людини, «даючи оцінку на об`єктивній основі», може вирішити питання про компенсацію нематеріальної шкоди па свій розсуд (справа «Крячков проти України»), Європейський суд з прав людини стоїть на позиції, що можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один із виявів верховенства права.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що вже після ухваленого вироку судом першої інстанції, який в частині призначеного покарання акушер-гінекологу ОСОБА_1 залишений без змін Львівським апеляційним судом усвідомлення медичної помилки лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1 так і не прийшло, вона вважає себе не винною і вибачення просити вона не буде. 
Ураховуючи те, що при зверненні до суду саме позивач визначає тих осіб, які, на її переконання, повинні відповідати за заявленим позовом, позивачкою помилково було вказано, що саме при такому виду відшкодування мала б відповідати не тільки юридична особа Комунальне некомерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня», а і безпосередньо лікар.
Однак, в частині, щодо стягнення з ОСОБА_1 завданої моральної шкоди суд відмовляє в задоволенні.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
Згідно Закону України «Про судовий збір», а саме п. 6 ст. 5 передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, суму судового збору слід стягнути з відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня» в користь держави в сумі 1331 гривні 20 копійок. 
Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень, то такі витрати стягненню не підлягають, оскільки суду не представлено належних доказів, що такі витрати були понесені реально.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунальне некомерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди і послуг про надання правової допомоги - задоволити частково.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» в користь ОСОБА_2 1 000 000 гривень моральної шкоди.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» в користь держави судовий збір в сумі 1331 гривні 20 копійок. 
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду з дня виготовлення повного тексту судового рішення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Представник позивача: адвокат Микитюк Степан Михайлович.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 . 
Представник відповідача: адвокат Нижник Микола Теофільович. 
Представник відповідача: Буської ЦРЛ Стахир Наталія Євгенівна.

Суддя: Г. О. Шендрікова