ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4238/26 Справа № 211/10169/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/10169/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ратушна Руслана Павлівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2025 року, яке ухвалене суддею Юзефовичем І.О у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обгрунтування позову зазначив, що з 24 листопада 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
З початку військового стану в країні, відповідачка разом з сином виїхала до Німеччини, відносини з позивачем не підтримує, не бажає спілкуватися. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися, наслідком чого стало рішення про неможливість подальшого існування шлюбу та сім`ї, побудови спільних планів на майбутнє.
Збереження та подальше існування шлюбних відносин з відповідачкою вважає неможливим, оскільки, на теперішній час, почуття взаємоповаги та любові втрачено, вони мають різні погляди на подальше життя, розвиток сім`ї. 
Вважає, що сім`я з відповідачкою розпалась остаточно і не може бути відновлена, та просив суд розірвати шлюб
Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти розірвання шлюбу та просила надати їм шість місяців строку для примирення. 
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу — задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 24 листопада 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №667.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р.П., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, проігнорувавши бажання відповідачки зберегти сім`ю, в порушення ч.1 ст.111 СК України, не надав подружжю строку для примирення та безпідставно відмовив у задоволенні поданого нею клопотання з цього приводу, навіть не постановивши з цього приводу окрему процесуальну ухвалу.
Відповідачка ОСОБА_2 наполягає на тому, що їх шлюб можна зберегти, вона підтримує спілкування із позивачем та мас намір приїхати в Україну влітку 2026 року, під час літніх канікул сина, щоб вирішити питання про примирення подружжя. Проживання відповідачки ОСОБА_4 в іншій країні зумовлено введенням в Україні воєнного стану, та бажанням дбати про безпеку сина. Однак, вона бажає повернутися в Україну та налагодити стосунки, зберегти сім`ю.
До апеляційної скарги додано клопотання про зупинення провадження у справі i надання сторонам строку для примирення тривалістю шість місяців.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Наполягає на тому, що примирення сторін не можливе, відповідачка ОСОБА_2 хоч і заперечує проти задоволення позову, однак жодних дій спрямованих на примирення з ним не вчинила. Вони не підтримують відносин навіть у соціальних мережах, відповідачка не бажає проїздити в України навіть у безпечну область. Вказує, що йому не відомо де відповідачка ОСОБА_2 проживає разом із сином, в яких умовах, чим займається, тобто її життя закрите від позивача, що не може бути у шлюбі. З сином він має змогу спілкуватися лише двічі на тиждень та лише з телефону відповідачки, хоча неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має свій телефон. Також, просить врахувати, що ОСОБА_2 подала до суду позов про розподіл спільного майна подружжя, що теж свідчить про неможливість збереження сім`ї.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що примирення подружжя не можливе та наполягає на розірванні шлюбу.
30 березня 2026 року, до початку розгляду справи по суті, від відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ратушна Р.П., надійшло клопотання про залишення без розгляду її заяви про надання сторонам строку на примирення, яке мотивоване тим, що спільне життя не ведеться, збереження шлюбу не відповідає інтересам малолітньої дитини, а тому подальше надання строку для примирення є недоцільним. 
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №б67 (а.с.6 - копія свідоцтва).
Сторони мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження).
Шлюбні та сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Сторони шлюбні відносини не підтримують, збереження їх сім`ї на майбутнє неможливо, позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, а відповідачка ОСОБА_2 доказів на спростування позовних вимог не надавала, у зв`язку з чим суд вважав за необхідне шлюб, зареєстрований 24 листопада 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №667 від якого с неповнолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - розірвати. 
Стосовно клопотання відповідачки про надання сторонам строку для примирення, суд зазначив, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Враховуючи що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач вказує, що з початку військового стану в країні відповідачка разом з сином виїхала до Німеччини де і зараз перебуває, відносини з позивачем не підтримує, не бажає спілкуватись, протягом зазначеного строку, та з дня відкриття провадження у справі, відповідачкою не вживались заходи щодо примирення між подружжям, категоричне заперечення позивача проти надання строку на примирення, заява про надання строку на примирення є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи наступного. 
Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. 
Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. 
Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. 
Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен з подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін, тоді як позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що судом першої інстанції не надано строк на примирення, колегія судів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя
Окрім того, важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розглялі справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданнях як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя
Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п.5 ч.1 ст. 251 ЦК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. 
Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком.
До апеляційної скарги не надано доказів намагань, активних дій з боку відповідачки щодо примирення з позивачем, констатація того, що відповідачка виїхала за межі України не є свідченням неможливості спілкування та примирення. 
Жодних обставин за яких можливо зробити висновок про те, що шлюб сторін підлягає збереженню апеляційна скарга не містить. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що позиція позивача в справі щодо наявності підстав для розірвання шлюбу з відповідачкою є послідовною та ґрунтується на мотивах і обставинах, які знаходять своє підтвердження. 
У цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах особа діє вільно, при цьому, повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. З ч.1 п.п. 1,6, ст.ст. 12-14ЦК України, ст.ст. 1,7 СК України),
При цьому, судом апеляційної інстанції була забезпечена сторонам можливість реалізації їх прав спорі, що виник, включно досягненням примирення. З урахуванням періоду провадження в справі сторони мали достатньо часу і можливостей досягти примирення, врегулювати спір за взаємною згодою, якщо такі можливість і бажання сторін у дійсності мали місце. На час розгляду справи апеляційним судом примирення не досягнуте, спір за згодою сторін не врегульований, позиція позивача в спорі щодо необхідності припинення шлюбу, підстав для збереження якого немає, не змінилася, відповідачка доказів, які б вказували на можливість збереження шлюбу, врегулювання спору за згодою сторін, суду не надала.
Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що судом було порушено норми процесуального права та не постановлено окремої ухвали за наслідками розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 3 ст. 376 ЦПК України), тоді як у даному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі та наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, 2 63566/00, 23, ЄСПЛ, віл 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду-залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачкою ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ратушна Руслана Павлівна, - залишити без задоволення
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ії прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: