Справа № 157/1660/25
Провадження №2/157/118/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Антонюк О.В.,
з участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради Волинської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, 
встановив:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, подавши позовну заяву, що підписана її представником – адвокатом Федчиком С.В., повноваження якого підтверджуються ордером АС № 1140881 від 23 травня 2025 року, до Камінь-Каширської міської ради Волинської області, в якому просить визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право на земельну частку (пай) розміром 2,59 умовних кадастрових гектари, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 014739, виданим та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 238 від 22 серпня 1996 року, у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 померла у с. Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Великообзирською сільською району Волинської області 29 липня 1996 року. За життя ОСОБА_2 не розпорядилася належним їй майном та майновими правами на випадок смерті шляхом складання та посвідчення заповіту, а тому їх спадкування здійснюється за законом згідно з чергою спадкування. Після смерті ОСОБА_2 із спадкоємців першої черги на спадкування звернулася лише ОСОБА_1 до нотаріуса у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги не прийняли спадщини. Спори щодо спадщини після смерті ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай) в КСП «Україна» у с. Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області в розмірі 2,59 умовних кадастрових гектарів згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №014739, виданим та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 238 від 22 серпня 1996 року. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №014739, виданий ОСОБА_2 уже після її смерті. Факт належності ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) в розмірі 2,59 умовних кадастрових гектарів в КСП «Україна» у с. Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області за №31-3-0.332-10/352-25 від 26 травня 2025 року, списком працівників КСП «Україна» та колгоспних пенсіонерів на паювання землі, який зберігається у Піщанському старостинському окрузі, архівною довідкою КУ «Трудовий архів Камінь-Каширської міської ради» №197 від 02 липня 2025 року. ОСОБА_1 звернулася до Камінь-Каширської державної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), однак листом №388/01-16 від 21 травня 2025 року останній відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №014739 виданий ОСОБА_2 уже після смерті. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснив, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядком видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, зі змісту позовної заяви вбачається, що останній просить справу розглянути у його та позивачки відсутності.
Представник Камінь-Каширської міської ради Пась В. у судове засідання не з`явився, подав клопотання, зі змісту якого вбачається, що він просить справу розглянути у відсутності представника міської ради, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю та наслідки визнання позову, передбачені нормами ЦПК України, відомі. 
З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке.
Згідно із ч. 1 ч. 3 ст. 5 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.
Статтею 524 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, як це передбачено ст. 529 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця.
Відповідно до положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.
Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 4 червня 1966 року Великообзирською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області. 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 29 липня 1996 року Великообзирською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області.
З копії матеріалів спадкової справи № 2/97 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері, зокрема державним нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Трохимчук С.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 липня 1997 року на майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані у с. Великий Обзир, Камінь-Каширського району Волинської області.
Однак, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузуб Ю.В. від 21 травня 2025 року № 388/01-16, позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки нею був наданий документ, що посвідчує право власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну частку (пай), що неналежним чином оформлений, а саме після огляду документа виявлено, що він виданий після смерті ОСОБА_2 , а тому є нікчемним.
З копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 014739 вбачається, що він виданий 20 серпня 1996 року громадянці України – члену КСП «Україна» ОСОБА_2 , яка проживає в с. Великий Обзир, Камінь-Каширського району Волинської області, на підставі рішення К-Каширської держадміністрації від 13 серпня 1996 року № 283, в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», розміром 2,59 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
З архівної довідки директора Комунальної установи «Трудовий архів Камінь-Каширської міської ради» Матвійчук Г. № 197 від 02 липня 2025 року вбачається, що у документах архівного фонду сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Україна» с. Великий Обзир Камінь-Каширського району Волинської області (Колгосп ім. Ворошилова - з 1950 року, Колгосп «Радянська Україна» - з 1957 року, Колгосп «Україна» - з 1992 року, Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Україна» - з 1993 року, Сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Україна» - з 2000 року) у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника значиться ОСОБА_4 (ім`я та по батькові - так в документі).
З повідомлення в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Волчка С. № 9-3-0.31-4502/2-25 від 13 листопада 2025 року вбачається, що згідно з інформацією, наданою відділом № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в архіві відділу не виявлено Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Україна», розташованого на території Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району, та додатку до Державного акта (список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства); у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю зареєстровано Державний акт на право колективної власності серія ВЛ на землю КСП «Україна», розташованого на території Великообзирської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області, за № 21 від 27.09.1996.
За змістом ст. 524-533 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час смерті спадкодавця) спадкоємці можуть успадкувати лише те майно, яке належало спадкодавцю.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.
Частиною 9 ст. 5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
У частині другій статті 23 цього Кодексу визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 указаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Згідно з пунктом 2 цього Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта. Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 278/1593/20, провадження № 61-6013 св 22.

За змістом статті 9 ЦК Української РСР 1963 року, якій кореспондують положення статті 25 чинного ЦК України, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Як вбачається з матеріалів справ на день видачі КСП «Україна» Державного акта на право колективної власності на землю від 27 вересня 1996 року ОСОБА_2 не була членом цього підприємства, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За таких обставин, остання не набула за життя право на відповідну земельну частку (пай).
Доказів на спростування вищезазначеного позивачка та її представник не надали.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 014739 був виданий 20 серпня 1996 року, тобто після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 278/1593/20, провадження № 61-6013 св 22, Верховний Суд наголошує, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах: від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц, провадження № 61-4320св18, від 03 лютого 2021 року у справі № 635/2831/17, провадження № 61-19827св19, від 05 березня 2021 року у справі № 717/641/18, провадження № 61-1332св19, та інших.
У цій справі встановлено факт смерті спадкодавця ОСОБА_2 до моменту отримання державного акта на право колективної власності на землю.
Позивачка не довела суду набуття її матір`ю ОСОБА_2 за життя права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «Україна», у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до частини 4, 5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
З наведеної норми права вбачається, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи, тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17).
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем Камінь-Каширською міською радою суперечить вимогам закону, а відтак суд постановляє відмовити у визнанні цим відповідачем позову.
Оскільки у позові відмовлено повністю, тому судові витрати позивачці відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 30, 76-81, 141, 259, 206, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

У позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) до Камінь-Каширської міської ради Волинської області (місце знаходження: вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, ЄДРПОУ 34836909), про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк