Справа № 495/9102/25
№ провадження 3/495/211/2026

ПОСТАНоВА 
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

20 лютого 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород – Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої – одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря – Чибукової О.В.
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Колєсніка Б.В.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .
Справа № 495/9102/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області матеріали, що надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
За ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:

 
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов від Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 204-1 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 012428Е від 21 листопада 2025 року ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він 21 листопада 2025 року о 2 годині 10 хвилин вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки його було виявлено прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса – Рені М-16 (48 км 60 м) на відстані 3900 метрів від лінії державного кордону за відсутності у нього документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску, що кваліфіковано як здійснення спільно з гр. ОСОБА_2 (прим. – дійсне прізвище, особи, з якою їхав ОСОБА_1 , - Христік) спроби незаконного, поза пунктом пропуску, перетину з України в Республіку Молдова державного кордону, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною та Республікою Молдова на ділянці автодороги Одеса – Рені, в районі прикордонного знаку № 0608, що проходить через ділянку автодороги Одеса – Рені на території Білгород-Дністровського району Одеської області, та в чому старший офіцер групи по роботі з іноземцями відділу АЮД штабу ОСОБА_3 вбачає порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та ст. 5 Закону України «Про прикордонний контроль».
 
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності звернувся до суду із клопотанням, у якому просить за наслідком розгляду справи винести постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення № 495/9102/25 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
 
В обґрунтування вищеописаної вимоги зазначає, що ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 20 листопада 2025 року близько 23 години під час поїздки легковим автомобілем до м. Білгород-Дністровський по особистих справах до родича ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , були зупинені посадовими особами Державної прикордонної служби України на блокпосту, розташованому на автошляху М15 (прим. – у протоколі він вказаний як МТНС (місце тривалого несення служби) «Маяки» (48 км 600 м автодороги М16 Одеса – Рені)). 
 
Останні здійснили перевірку документів, що підтверджують особи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , військово-облікові документи, а також почали вимагати назвати причину перебування на даній ділянці дороги. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 пояснили мету своєї поїздки, її адресата, забезпечили комунікацію з ОСОБА_5 , який підтвердив ціль їх приїзду до м. Білгород-Дністровський Одеської області, проте дані пояснення не влаштували посадових осіб Державної прикордонної служби України та останні близько 2 години 10 хвилин 21 листопада 2025 року розпочали складати адміністративні матеріали щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не зважаючи на те, що останні мали законне право перетину державного кордону України, який здійснювали неодноразово за період дії воєнного стану, мали відстрочку та бронювання від мобілізації, що підтверджувалось пред`явленими документами. 
 
Фактично, в період часу з 23 години 00 хвилин 20 листопада до близько 3 години 00 хвилин 21 листопада ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в статусі адміністративно затриманих осіб, оскільки в силу підкорення наказу були змушені залишатись поряд із посадовими особами Державної прикордонної служби України до завершення оформлення адміністративних матеріалів, утім таке затримання не було задокументованим (принаймні, протокол про це не складались та до їх відома не доводились).
 
Відповідно ж до долучених до протоколу рапортів посадових осіб НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 , останні повідомили керівництво про дещо відмінні обставини, ніж ті, про які вказано у протоколі та про які стверджує ОСОБА_1 .. 
 
Зокрема, відмінність полягає у: 
 
1. відстані від лінії державного кордону – в протоколі йдеться про 3900 метрів (майже 4 кілометри), натомість в рапортах значиться 2920 метрів. Тобто, різниця становить майже 1 кілометр; 
 
2. найменуванні автомобільної дороги, де нібито ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону, - у протоколі говорить про автомобільну дорогу «М-16» (автомобільний шлях сполученням Одеса - Кучурган), однак в рапортах вказано «М-15» (автомобільний шлях сполученням Одеса - Рені). 
 
Тобто, у фабулі правопорушення місце його вчинення не відповідає дійсним обставинам справи.
 
В частині ж долученої до матеріалів справи схеми відзначає, що на ній взагалі не позначено прикордонний знак за № 0608, про який йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого об`єктивно не є можливим з`ясування на етапі судового розгляду, чи розташований цей знак поряд із місцем тривалого несення служби «Маяки», де зупинено було ОСОБА_1 , чи ні; на якій відстані від цього знаку знаходиться блок-пост; в якому напрямку рухався ОСОБА_1 , а відтак і неможливо переконатись в достовірності відомостей, викладених у протоколі, що становлять собою частину пред`явленого обвинувачення. 
 
Примітним є те, що твердження ОСОБА_1 про те, що він насправді був зупинений на блок-посту, цілком відповідає змісту доданої до протоколу схеми, з якої вбачається, що його підзахисний дійсно був зупинений не поряд з державним кордоном, а в місці тривалого несення служби «Маяки». Тобто, сама схема підтверджує правдивість пояснень ОСОБА_1 та водночас спростовує пред`явлене звинувачення, оскільки очевидно, що особа, рухаючись відкрито через стаціонарний блок-пост з посадовими особами Державної прикордонної служби на ньому, не має наміру перетинати кордон поза пунктом пропуску. Логічно, що для такої мети відповідні пости мали б оминатись задля унеможливлення виявлення відповідної спроби, а не легковажно перетинатись за наявності обізнаності особи про відсутність у неї права на законний перетин кордону. 
 
В даному ж випадку ОСОБА_1 без будь-яких застережень, не очікуючи жодних непередбачуваних для нього обставин, будучи впевненим у відсутності претензій до нього зі сторони правоохоронних органів, наявності чинної відстрочки від мобілізації, яка при цьому дає право законного перетину державного кордону, прямував через блок-пост, утім абсолютно з невідомих міркувань посадові особи Державної прикордонної служби розцінили саме його знаходження на автодорозі М15 в напрямку м. Білгород-Дністровський як спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску за цілковитої відсутності для цього будь-яких причин та правових підстав.
 
Було б зрозумілим таке звинувачення в тому разі, якби ОСОБА_1 виявили в безпосередній близькості від державного кордону, а не безпосередньо на міжнародному автомобільному шляху, якби він оминав блок-пост, намагався втекти чи вчиняв інші характерні для цього правопорушення дії. 
 
Однак жодного з переліченого не зафіксовано, а звинувачення ґрунтується винятково на факті знаходження людини в прикордонному районі за відсутності принаймні одного, хоча б опосередкованого, а не прямого, доказу існування визначених в диспозиції ст. 204-1 КУпАП елементів правопорушення. 
 
Будь-яких інших доказів до справи не долучено. 
 
Сторона захисту переконана, що наведені вище документи, котрі доєднані до протоколу в своїй сукупності не можуть бути оцінені в якості достатніх, належних і достовірних доказів, оскільки матеріали судової справи не містять: 
 
1. документів, які б прямо чи опосередковано підтверджували підготовку до незаконного перетину кордону ОСОБА_1 ; 
 
2. жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_1 станом на момент його затримання грошових коштів в іноземній валюті; 
 
3. документів, що доводили б наявність у ОСОБА_8 станом на момент його затримання предметів, котрі б можливо було ідентифікувати в якості засобів, які можуть використовуватись задля незаконного перетину кордону (інструменти, навігатори, планшетні чи інші мобільні пристрої з відповідним навігаційним інстальованим програмним забезпеченням тощо); 
 
4. джерел фактичних даних, які б доводили об`єктивну неможливість здійснення фото та відеофіксації подій. Захист переконаний, що відповідний відеоматеріал свідчив би на користь невинуватості ОСОБА_1 , а тому його навмисно приховано від Суду шляхом недолучення до матеріалів справи; 
 
5. пояснень членів наряду, яким було здійснено затримання ОСОБА_1 при нібито здійсненні ним спроби незаконного перетину кордону;
 
6. будь-яких доказів маршруту до кордону в обхід пунктів пропуску
 
Враховуючи викладене, наполягає на закритті провадження по справі відносно адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 - за відсутністю події і складу інкримінованого правопорушення.
У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтримав, наполягав на закритті провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши думку захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , допитавши свідків, дослідивши адміністративні матеріали, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Відповідно до ч. 2 ст. 204-1 КУпАП перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади -
тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -
тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Диспозиція ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Тобто об`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України одним із наступних способів групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП: 1) поза пунктами пропуску через державний кордон України; 2) в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів; 3) в пунктах пропуску через державний кордон України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу; 4) в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.
Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає ДКУ та бажає вчинити такі протиправні дії.
Відповідно до ст. ст. 8-9, 35 Закону України «Про державний кордон України» режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.
Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон із додержанням встановленого порядку.
Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до ст.ст. 2-3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є:  паспорт громадянина України для виїзду за кордон;  дипломатичний паспорт України;  службовий паспорт України;  посвідчення особи моряка;  посвідчення члена екіпажу;  посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).
У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.
Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Так, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 20 листопада 2025 року близько 23 години під час поїздки легковим автомобілем до м. Білгород-Дністровський по особистих справах до родича ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , були зупинені посадовими особами Державної прикордонної служби України на блокпосту, розташованому на автошляху М15. 
 
Суд погоджується із стороною захисту, що долучена до адміністративних матеріалів схема не дає можливості однозначно встановити місцезнаходження прикордонного знаку за № 0608, про який йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого об`єктивно не є можливим з`ясування на етапі судового розгляду, чи розташований цей знак поряд із місцем тривалого несення служби «Маяки», де зупинено було ОСОБА_1 , чи ні; на якій відстані від цього знаку знаходиться блок-пост; в якому напрямку рухався ОСОБА_1 , а відтак і неможливо переконатись в достовірності відомостей, викладених у протоколі, що становлять собою частину пред`явленого обвинувачення. 
 
Більше того, у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтвердили відсутність умислу у ОСОБА_1 на перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Крім того, недоведеність наявності суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, випливає внаслідок дослідження матеріалів справи, зокрема долучених захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності копій паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військово-облікового документа ОСОБА_1 , сформованного 06.02.2026 у застосунку Резерв+, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 документів, які дають право виїзду за межі України у період дії правового режиму воєнного стану.
Таким чином, суд вважає, що у справі, яка розглядається відсутні докази, які «поза розумним сумнівом» свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Крім того, у справі "Pauland Audrey Edwards v. The United Kingdom" (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі ч.2 ст. 204-1 КУпАП та керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 285 КУпАП-
УХВАЛИВ:
Провадження по справі відносно адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 - закрити за відсутністю події і складу інкримінованого правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, протягом десяти днів з моменту її ухвалення.
Повний текст постанови складений 25 лютого 2026 року.
Суддя