КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6790/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року місто Київ
справа № 757/39395/25-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Козлова Р.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, який укладено 14 січня 1989 року Виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №2.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 січня 1989 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказував, що спільне життя з ОСОБА_1 не склалося, шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведуть.
Зазначав, що шлюб має формальний характер, примирення є неможливим, подальше спільне життя з відповідачем суперечить його інтересам.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 січня 1989 року за актовим записом №2, у Виконавчому комітеті Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що у поданій до суду позовній заяві було зазначено неправильний поштовий індекс, що ставить під сумнів можливість належного повідомлення учасників справи (зокрема позивача) та дотримання судом вимог процесуального закону в частині обов`язкового повідомлення учасників сторін про час та місце судового розгляду.
Вказувала, що матеріали справи містять заяви по суті спору та інші документи, подані від імені позивача, зокрема позовну заяву та копії документів, завірені підписом позивача, однак вона під час розгляду справи обґрунтовано заперечувала справжність підпису позивача на позовній заяві та на копіях документів, що додавалися до неї, і у зв`язку з цим заявляла клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення їх автентичності. 
Вважає, що суд першої інстанції без належного мотивування відмовив у призначенні експертизи, чим позбавив її можливості довести обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у порушення вимог ст.ст.103, 263 ЦПК України та принципу змагальності сторін, позбавив можливості довести, що відсутнє волевиявлення позивача на розірвання шлюбу.
Посилалася на те, що вона запізнилася на 10-15 хв на засідання через хворобу (є лікарняний лист), подала заяву про відкладення розгляду справи в день суду після засідання.
Вказувала, що суд провів засідання без її участі, що порушує право на справедливий розгляд.
Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити
Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 1989 року Виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №2. 
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вирішення даного спору досяг повноліття.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені, вони не ведуть спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права робити висновки про сімейне життя та неможливість примирення колегія суддів відхиляє, оскільки як пояснила у судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач вона з позивачем проживають окремо протягом року, спроби примирення не дали результату.
Позивач як у позові так і в окремій заяві від 05 серпня 2025 року заперечував проти надання сторонам строку на примирення.
А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує його права та впливає на його інтереси.
Посилання відповідача на те, що матеріали справи містять заяви по суті спору та інші документи, подані від імені позивача, однак вона під час розгляду справи обґрунтовано заперечувала справжність підпису позивача та вважає, що вони підписані не позивачем, а іншою особою є безпідставними, оскільки позивач повідомлявся про розгляд справи судом першої інстанції, будь-яких заходів щодо відкликання позову не вжив, що, у свою чергу свідчить про відповідність заявлених вимог дійсному волевиявленню позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції провів засідання без відповідача, що порушує її право на справедливий розгляд колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач була належним чином повідомлена про розгляд прави призначеної на 01 грудня 2025 року о 11.00 год., що підтверджується розпискою, а відтак не була позбавлена можливості належним чином користуватися своїми процесуальними правами та подавати до суду відповідні докази. 
При цьому, посилання відповідача на поважність причин її відсутності у судовому засіданні 01 грудня 2025 року о 11.00 год. не впливають на правильність висновків суду про можливість ухвалення 01 грудня 2025 року рішення за відсутності сторін, оскільки як зазначала сама ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи нею було подано після судового засідання, а отримано секретарем судового засідання 02 грудня 2025 року о 09.58 год. відповідно зазначене клопотання не могло бути враховане судом першої інстанції.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навела обгрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу. 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: