ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/23633/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області 
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2025, (суддя суду першої інстанції Кальник В.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/23633/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
18.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії за вислугу років - протиправними;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №047050032023 від 23.05.2025 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи згідно архівної довідки №Б-21/2-09/642 від 07.05.2025 р. та записів трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 27.10.1987 року з 30.10.1993 по 19.06.2025 рік;
- зобов`язати повторно розглянути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернення за призначенням пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду з 14.05.2025 року та призначити пенсію за вислугу років.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 14.05.2025 року про призначення пенсії за вислугу років. Заява позивача від 14.05.2025 року за принципом екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.05.2025 року №047050032023 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На думку позивача, відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії від 23.05.2025 року №047050032023, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушив його права на пенсійне забезпечення, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 29.10.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №047050032023 від 23.05.2025 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії за вислугу років. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи згідно архівної довідки №Б-21/2-09/642 від 07.05.2025 р. та записів трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 27.10.1987 року з 30.10.1993 по 19.06.2025 рік. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 14.05.2025 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05 березня 2024 року у справі № 500/5342/21, від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17. Дослідивши записи у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 27 жовтня 1987 року судом встановлено, що у спірний період позивач працював з 30.10.1993 по 19.05.2025 року працював машиністом тепловоза на залізничному транспорті. Трудова книжка позивача в частині спірних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, проте не містить відомостей про умови праці та характер виконуваної роботи. Також до матеріалів адміністративної справи надано копії архівних довідок Архівного управління Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 07.05.2025 року № Б-21/2-09/640, № Б-21/2-09/641, № Б-21/2-09/642 та № Б-21/2-09/642/1, які дублюють записи трудової книжки та підтверджують вчинені у ній записи, підтверджують кількість відпрацьованих годин, а також підтверджують нараховані суми заробітної плати. На підставі викладеного, суд першої інстанції приходить до хибного висновку, що вищевказані довідки містять всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка), підписи та печатку управління, та є чинними, доказів протилежного відповідачами не надано, матеріали справи не містять.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом встановлено, що 14.05.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від №047050032023 від 23.05.2025 року було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.
Рішення №047050032023 від 23.05.2025 року обґрунтоване наступним.
Заявник працює.
Пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - після досягнення 55 років, які станом на 11 жовтня 2017 року мають страхового стажу 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі, при умові звільнення з посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, військовий квиток, документи про стаж), страховий стаж складає 39 років 02 місяці 18 днів, спеціальний стаж за вислугу років - 00 років 00 місяців 00 днів.
До спеціального стажу не зараховано період роботи згідно архівної довідки №Б-21/2-09/642 від 07.05.2025 року, яка не відповідає додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637.
Відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 047050032023 на дату звернення 14.05.2025, страховий стаж позивача становить 39 років 02 місяці 18 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 01.09.1985 по 02.10.1987 навчання у вищих/середніх навчальних закладах 2 роки 1 місяць 2 дні, з 27.10.1987 по 10.05.1988 0 років 06 місяців 14 днів; з 21.05.1988 по 05.06.1990 військова служба строкова 2 роки 0 місяців 15 днів; з 01.09.1990 по 27.06.1991 0 років 09 місяців 27 днів; з 28.06.1991 по 31.12.1991 0 років 06 місяців 04 дні; з 01.01.1992 по 14.09.1993 1 рік 08 місяців 14 днів, з 30.10.1993 по 18.11.1998 5 років 0 місяців 19 днів, з 19.11.1998 по 01.08.2001 2 роки 08 місяців 13 днів, 02.08.2001 по 31.12.2003 2 роки 5 місяців 0 днів, з 01.01.2004 по 02.08.2021 17 років 08 місяців 0 днів, з 03.08.2021 по 30.04.2025 3 роки 9 місяців 0 днів.
Не погодившись з вказаним рішенням та з незарахуванням до спеціального стажу періоду роботу з 30.10.1993 по 19.06.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував позивачеві стаж для умов вирішення питання про призначення пенсії.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом "а" статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. №911-VIII (далі Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Зазначені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення з 04.06.2019.
Починаючи з 05.06.2019 положення пункту "а" статті 55 Закону України №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII.
Суд зазначає, що на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як робітнику локомотивних бригад, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, (14.05.2025) пункт "а" статті 55 Закону №1788-ХІІ встановлював, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.92 № 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" затверджено, зокрема, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років (далі Список № 583), до якого зокрема включено наступні професії та посади: машиністи і помічники машиністів тепловозів; складачі поїздів.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05 березня 2024 року у справі № 500/5342/21, від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо протиправності рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування пенсійним органом спеціального стажу роботи.
Як видно з трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 27.10.1987 судом встановлено, що у спірний період позивач працював з 30.10.1993 по 19.05.2025 року працював машиністом тепловоза на залізничному транспорті.
Трудова книжка позивача в частині спірних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, проте не містить відомостей про умови праці та характер виконуваної роботи.
Також до матеріалів адміністративної справи надано копії архівних довідок Архівного управління Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 07.05.2025 року № Б-21/2-09/640, № Б-21/2-09/641, № Б-21/2-09/642 та № Б-21/2-09/642/1, які дублюють записи трудової книжки та підтверджують вчинені у ній записи, підтверджують кількість відпрацьованих годин, а також підтверджують нараховані суми заробітної плати.
Позивачем, окрім наданих уточнюючих довідок також надано копії постанов про проведення атестації робочих місць на підприємства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", за якими професія, за якою працював позивач, атестована по Списку №2.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказані довідки містять всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка), підписи та печатку управління, та є чинними, доказів протилежного відповідачами не надано, матеріали справи не містять.
Крім того, суд правильно врахував, що в силу положень частини 1 статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" саме органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо роботи позивача у спірний період на посаді, яка дає останньому право на пенсію за вислугу років.
Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та зарахування до його спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону № 1788-ІХ спірних періодів трудової діяльності. Також, суд першої інстанції правильно зобов`язав позивача повторно розглянути заяв про призначення позивачеві пенсії. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 в адміністративній справі № 160/23633/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш