Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області 

справа № 215/2191/25
номер провадження 2/215/300/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді  - Дудікова А.В., 
при секретарі  - Болдирєвій А.О.
згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/2191/25 за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив
Описова частина 
У березні 2025 року представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду через підсистему електронний суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «АКЦЕНТ-БАНК» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 18.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «АКЦЕНТ-БАНК» із заявою про надання послуги «Швидка готівка» №AN3QСТ155101089275 щодо надання останньому кредиту в розмірі 100 000 грн строком на 60 місяців (тобто до 17.02.2026) зі сплатою процентів у розмірі 50 % щорічно (Кредитний договір складається із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту). Кредитний договір підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. АТ «А-Банк» свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. Однак в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконав умови договору, у зв`язку з чим станом на 31.03.2025 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 168 931 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 93 832,20 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 75 098,80грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив суд стягнути з відповідача наявну заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку.
Ухвалою суду від 02.04.2025 справу прийнято до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.04.2025.
07.04.2025 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що з підставами зазначеними у позовній заяві не погоджується в повному обсязі та вважав позов безпідставним, з огляду на наступне. Згідно поданої позовної заяви позивач посилається на укладений кредитний договір та конкретні його пункти, зокрема щодо суми кредиту, терміну кредитування, проценти за користування кредитом. Надані стороною позивача докази не підтверджують наведені в позовній заяві обставини укладення кредитного договору. Зокрема додані до позовної заяви паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які підписані простим електронним підписом відповідача не свідчать про укладення кредитного договору за № AN3QCT155101089275 від 18.02.2021, за невиконання зобов`язань якого сторона позивача просить стягнути заборгованість з відповідача. Також, наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором №N20.00.0000599685 від 31.03.2025, не є доказом наявної заборгованості перед АТ «А-Банк» за кредитним договором № AN3QCT155101089275 від 18.02.2021, оскільки містить дані іншого кредитного договору, а саме № N20.00.0000599685. В підтвердження відповідності наданих умов в паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» стороною позивача не додані самі Умови та Правили надання банківських послуг у АТ «А-Банк». Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, які саме умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи паспорт споживчого кредиту. У зв`язку з відсутністю доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк», наданий банком паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може розцінюватися як підписання самого кредитного договору за № AN3QCT155101089275 від 18.02.2021, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вважає, що виписка по кредиту не є достовірним доказом у справі, який підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором №AN3QCT155101089275 від 18.02.2021, оскільки не містить підтвердження зарахування кредитних коштів на його рахунок. Наявність меморіального ордеру не є доказом підтвердження тих обставин на які посилається представник позивача, а саме щодо наявності заборгованості відповідача перед АТ «А-Банк» за кредитним договором за №AN3QCT155101089275 від 18.02.2021, оскільки дані, які містить вказаний документ вказують на видачу кредиту згідно вказаного договору, однак платником вказаних коштів зазначений сам відповідач, а їх отримувачем Онлайн кеш-кредит. Враховуючи те, що суду не надані будь-які виписки за рахунками позивача, меморіальний ордер, створений самим позивачем, що містить суперечливі відомості, не можна оцінити як достовірний доказ факту отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 100 000 грн. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просив відмовити, з огляду на недоведеність стороною позивача факту укладення кредитного договору, оскільки надані докази не свідчать про його підписання, надана виписка по кредиту та меморіальний ордер не є достовірними доказами отримання кредитних коштів та не підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, з якого можна встановити надходження коштів та інші операції по рахунку.
25.04.2025 розгляд справи відкладено на 26.05.2025, у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки.
26.05.2025 розгляд справи відкладено на 19.06.2025, у зв`язку з неявкою представника позивача.
19.06.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з відпусткою судді, розгляд справи призначено на 23.09.2025.
23.09.2025 розгляд справи відкладено на 29.10.2025, у зв`язку з неявкою сторін по справі.
29.10.2025 розгляд справи відкладено на 08.12.2025, у зв`язку з неявкою представника позивача.
25.11.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі. Розгляд справи відкладено на 19.12.2025.
19.12.2025 розгляд справи знято з розгляду, призначено на 28.01.2026 у зв`язку із знеструмленням електромережі суду.
28.01.2026 розгляд справи знято з розгляду, призначено на 11.03.2026 у зв`язку із знеструмленням електромережі суду.
У судове засідання призначене на 11.03.2026 представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач у судове засідання призначене на 11.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Подав на адресу суду відзив на позовну заяву.
Мотивувальна частина
Мотиви, якими керується суд першої інстанції та застосовані норми права
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.11.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).
18.02.2021 за допомогою простого електронного підпису  ОСОБА_1 підписав заяву про надання послуги «Швидка готівка» № AN3QСТ155101089275 на суму 100 000 грн, строк кредиту 60 місяців. В заяві зазначено, що процентна ставка становить 50% на рік (фіксована). Відповідачем в заяві зазначено номер платіжної картки, на який зараховується сума кредиту №5351452701743061; рахунок для внесення платежів UA333077700000029090212065457 (а.с. 10 зв. бік). Відповідно до пунктів 9, 10 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» №AN3QСТ155101089275 від 18.02.2021, відповідач погодився, що Заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту становить кредитний договір; підписанням цієї заяви підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк», Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту(згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Заява складена в електронній формі та підписана Клієнтом простим електронним підписом за ідентифікатором +380973131037.
До матеріалів справи долучена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту (а.с.11, 9 зв. б-10).
З долученого до справи меморіального ордеру від 18.02.2025 на виконання умов договору банком відповідачу надано кредит згідно договору № AN3QСТ155101089275 у розмірі 100 000 грн (а.с. 13 зв. бік).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № AN3QСТ155101089275 від 18.02.2021, укладеного між АТ «Акцент Банк» та  ОСОБА_1 , станом на 31.03.2025 заборгованість останнього перед позивачем становить 168 931 грн, яка складається із: загального залишку заборгованості за тілом кредиту (прострочений) – 93 832,20 грн, загального залишку заборгованості за процентами на прострочену заборгованість – 75 098,80 грн. (а.с.11 зв. бік-13).
Згідно виписки по кредиту, яка міститься в матеріалах справи, наявні деталі операції по картці, суми використаних коштів та суми залишку після операції (а.с. 14-15).
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).
Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
06.11.2019 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-банк", При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови та Правила надання банківських послуг та тарифами, правила користування, що є разом із заявою позичальника договором кредитування, зі змінами у яких зобов`язався регулярно ознайомлюватися.
Факт укладення договору кредитування 18.02.2021 між сторонами по справі підтверджується копією заяви про надання послуги «Швидка готівка» № AN3QСТ155101089275 за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 100 000 грн, строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків за використання грошових коштів у розмірі 50% річних, розмір щомісячного платежу 4 601,40 грн.
Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 18.02.2021 був підписаний ОСОБА_1 за допомогою простого електронного підпису за ідентифікатором +380973131037, чим підтверджено укладання між ним та АТ «АКЦЕНТ-БАНК» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Предметом позову в справі, що розглядається є стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зроблено висновок про те, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).
Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить - Закон України «Про захист прав споживачів».
Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону в редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати, порівняно із цим Законом, становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Аналогічний висновок викладено у постанові ВС № 509/5168/15-ц від 10 листопада 2021 року.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Таким чином, суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» в яких був та зараз встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Як встановлено судом, 18.02.2021 між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № AN3QСТ155101089275, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти на споживчі цілі (придбання товару/здійснення платежу/оплату послуг) у розмірі 100 000 грн безготівковим шляхом строком на 60 місяців, до 17.02.2026 зі сплатою процентів за користування за ставкою 50% на рік, із сплатою щомісячного платежу 4 601,40 грн.
Отже, даний кредитний договір укладений на задоволення споживчих потреб позичальника, і це підтверджується доказами які містяться в матеріалах справи.
Відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячно у сумі 4 601,40 грн у період з 18.03.2021 по 17.02.2026, що підтверджується таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом кредиту «Швидка готівка».
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по кредиту відповідач, починаючи з 18.02.2022 не здійснював оплату щомісячних платежів у повному обсязі, а з 19.06.2023 не здійснював оплату щомісячних платежів взагалі.
Позивач у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором звернувся до суду з позовом про стягнення усієї суми за кредитним договором як простроченої заборгованості, так і поточної, тобто пред`явив позов, у тому числі і про дострокове повернення кредитних коштів.
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання позивачем досудового порядку врегулювання дострокового повернення кредитних коштів за кредитним договором шляхом надсилання відповідної вимоги/повідомлення і отримання такої відповідачем.
Отже, позивачем не доведено дотримання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому термін повернення кредиту в повному обсязі не настав.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.
Таким чином, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом з урахуванням заявлених позовних вимог.
Керуючись вимогами закону, суд, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, зазначає наступне.
У паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» та таблиці обчислення вартості кредиту для споживачів зазначено, що розмір щомісячного платежу за кредитним договором становить 4 601,40 грн. Позивач звернувся до суду з позовом 31.03.2025. За період з 18.03.2021 по 18.03.2025 ОСОБА_1 повинен був сплатити за розрахунковий період 225 468,60 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за споживчим кредитним договором № AN3QСТ155101089275 від 18.02.2021 відповідачем ОСОБА_1 у період часу з 18.03.2021 по 13.02.2023 було сплачено заборгованість у розмірі 61 237,84 грн (225 468,60– 61 237,84 =164 230,76). 
З урахуванням вищенаведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла станом на 31.03.2025 в розмірі 164 230,76 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виписка з карткового рахунку, яка додана до позовної заяви є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальником кредитними коштами, і часткове повернення отриманих коштів у кредит.
Відповідач наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростував, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.
За таких обставин заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються дослідженими матеріалами справи в сукупності. 
Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості, при цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано.
Висновки за результатом розгляду позовної заяви
З урахуванням вищевикладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за споживчим кредитним договором № AN3QСТ155101089275 від 18.02.2021, укладеним між ним та позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 164 230,76 грн.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 422, 40 грн.
За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 354,57 грн (коефіцієнт задоволених вимог 0,972).
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268 274, 272, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в
Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №AN3QСТ155101089275 від 18.02.2021 у розмірі 164 230,76 грн (сто шістдесят чотири тисяч двісті тридцять гривень 76 коп.) та 2 354,57 грн (дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 57 коп.) судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», ЄДРПОУ: 14360080, місцезнаходження за адресою: 49074, м. Дніпро вул. Батумська 11.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 18 березня 2026 року.

Суддя