Справа №589/1276/24 	
Номер провадження 22-ц/816/1877/26 	
Категорія - 42 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича, подану в інтересах відповідача ОСОБА_1 ,
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2025 року в складі судді Лєвши С.Л., ухваленого в м. Шостка, Сумської області (повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2025 року)
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
21.03.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 11.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем було укладено кредитний договір №4600990, на підставі якого останній отримав у кредит 20000 грн, за що зобов`язався сплачувати проценти. 18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-ф, згідно з яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», у тому числі й до відповідача. Вказувало, що останній не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 21.03.2024 у нього утворилася заборгованість у розмірі 65550 грн, яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45550 грн - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму та судові витрати.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.10.2025 позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 65550 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 11.08.2021 №4600990, 2422 грн 40 коп. судового збору, 10000 грн витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Євтодьєв А.О. в інтересах відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, практиці Верховного Суду та принципу розумності, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути 31400 грн заборгованості за кредитом, 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання коштів, порушення обов`язку з їх повернення, але не погоджується з рішенням у частині нарахування розміру відсотків. Вказує, що суд невірно стягнув 65550 грн відсотків, замість 31400 грн.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за цим договором є незаконними і необґрунтованими, оскільки розмір вимог позивача не відповідає умовам відповідного договору, за яким вимагається заборгованість та умовам кредитування. Як видно з позовної заяви та додатків до неї, позовні вимоги стосуються договору №4600990 про надання споживчого кредиту від 11.08.2021, сторонами якого зазначені ТОВ «Авентус Україна» та відповідач. Кредитний договір підписано в належній формі, кошти відповідач отримував, але під інші умови кредитування і іншим періодом кредитування від того, що зазначається позивачем. Пролонгацію не здійснював, іншого матеріали справи не містять. Відповідно до умов та додатків кредитного договору сторони домовились, що відповідач має отримати кошти в розмірі 20000 грн на 30 календарних днів та узгодили, що для відповідача загальна максимальна вартість кредиту складає 31400 грн (п.п. 1.3, 1.4, 1.8 кредитного договору). Те, що кредит береться на 30 календарних днів (до 10.09.2021) під максимум 11400 грн процентів та з узгодженою загальною вартість кредиту в розмірі 31400 грн (тіло кредиту 20000 грн і 11400 грн процентів) також закріплено в додатку №1 до кредитного договору. Тому максимальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 31400 грн.
Вказує, що застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 45550 грн не є співмірною сумі заборгованості за тілом кредиту, яку виставляють до стягнення - 20000 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача процентів, розмір яких більше ніж на 200% перевищує розмір боргу по тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Крім того, відповідач також не погоджується із задоволеними позовними вимогами в частині судових витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що розмір судових витрат відповідача на правничу допомогу має бути зменшений до 2000 грн, оскільки заявлена сума в розмірі 10000 грн є значно завищеною, неспівмірною як з ціною позовних вимог, так і з реальним розміром заборгованості, а також складністю справи та обсягом наданих послуг.
15.04.2026 представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також просить стягнути з відповідача 8000 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №4600990, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 20000 грн на 30 днів (копія договору зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Вказаний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором M382889.
Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна процентна ставка становить 1,9% у день та застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.
Знижена процентна ставка становить 0,95% у день та застосовується відповідно до наступних умов, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник Програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати в бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором.
Якщо споживач є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений у договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в договорі.
Якщо споживач не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача.
Згідно з п. 1.7, 1.7.1, 1.7.2, 1.8, 1.8.1, 1.8.2, 1.9 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 2013,43% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 31400 грн, за зниженою ставкою 25700 грн.
Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що товариство і споживач виконають свої обов`язки на умовах та в строки, визначені договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною та зниженою ставками застосовані виходячи з умов застосування цих ставок, що передбачені договором, але в межах погодженого строку виконання споживачем зобов`язань за договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати споживача, обов`язковість сплати яких не передбачена цим договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), у тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні споживачу для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства, здійснені переказу коштів через третіх осіб у погашення заборгованості за договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше.
11.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 також було підписано додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту від 11.08.2021 №4600990: таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якого кредит надається з 11.08.2021 по 10.09.2021. Чиста сума кредиту становить 25700 грн, з яких: 20000 грн - тіло кредиту, 5700 грн - проценти за користування кредитом. Також передбачено, що якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 31400 грн, проценти за користування кредитом - 11400 грн, реальна річна процентна ставка - 24079,41% річних, загальна вартість кредиту складе 31400 грн (додаток до договору зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 04.05.2023 №2634 11.08.2021 ОСОБА_1 було перераховано 20000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 (довідка зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
02.10.2021 кредитний договір було продовжено до 01.11.2021, процентна ставка стандартна - 1,9% (довідка зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 65550 грн, з яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 45550 грн - заборгованість за процентами (розрахунок зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й до ОСОБА_1 у сумі 65550 грн, з яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45550 грн - заборгованість за відсотками (договір зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Постановляючи рішення про задоволення позову місцевий суд виходив з того, що відповідач, скориставшись кредитними коштами, умови договору не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 65550 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалами справи та вимогам закону.
У даній справі рішення районного суду оскаржується виключно в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 34150 грн за період з 11.09.2021 по 30.01.2022, тому в іншій частині судове рішення в цьому апеляційному провадженні не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір від 11.08.2021 №4900990 було укладено на 30 днів з 11.08.2021 по 10.09.2021.
Відповідно до п. 4.1, 4.2, 4.2.1, 4.2.2 договору строк кредиту може бути продовжено:
- за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п. 4.2 (п.п. 4.2.1-4.2.4) договору; або
- у порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених у п. 4.3 (п.п. 4.3.1 - 4.3.2) договору.
Порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача (далі - пролонгація):
Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.п. 4.2.2 договору.
Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства в розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один з вказаних нижче способів:
- перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме: натиснути в особистому кабінеті в розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» у меню «Часткове погашення кредиту»; або
- протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства info@creditplus.ua (у тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на Веб-сайті в розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
У пункті 4.3 договору було передбачено порядок його автопролонгації.
Відповідно до п. 4.3.1, 4.3.2 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених у пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору.
З розрахунку заборгованості вбачається, що 06.09.2021 відповідач сплатив у повному обсязі нараховані йому відсотки в сумі 5130 грн, у зв`язку з чим кредитний договір було продовжено на підставі п. 1.4, 4.2 на 30 днів до 06.10.2021.
У подальшому 02.10.2021 останній сплатив у повному обсязі нараховані йому відсотки в сумі 9880 грн, у зв`язку з чим кредитний договір було продовжено на підставі п. 1.4, 4.2 на 30 днів до 01.11.2021.
Крім того, 06.01.2022 відповідач сплатив 50 грн заборгованості за відсотками.
Станом на 02.11.2021 ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати кредиту, а тому товариство на підставі п. 4.3.1 кредитного договору продовжило його дію на 90 днів до 30.01.2022 включно. Станом на зазначену дату ОСОБА_1 мав заборгованість у сумі 65550 грн, з яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45550 грн - заборгованість за відсотками.
З огляду на викладене, товариство правомірно нараховувало відсотки до 30.01.2022 включно.
Наведеними вище мотивами спростовуються доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування відсотків за період з 11.09.2021 по 30.01.2022 включно.
Щодо доводів апеляційної скарги про зменшення розміру відсотків за користування кредитом.
У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 04.11.2025 у справі №916/2740/21 зроблено висновок про те, що на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом.
Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку відсотки були нараховані не на підставі ст. 625 ЦК України як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а на підставі кредитного договору, тобто вони є платою боржника за користування кредитом, а тому їх розмір зменшенню судом не підлягає.
Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.10.2020 у справі №132/1006/19, є безпідставним, оскільки в зазначеній справі вирішувалося питання про визнання недійсним пункту договору позики. У даному ж випадку відповідач ОСОБА_1 з вимогами про визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування відсотків не звертався.
Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, також є безпідставними, оскільки в зазначеній справі вирішувалось питання щодо зменшення штрафних санкцій.
Що стосується витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 №686/5757/23 виснувала, що в частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц та постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18). Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №681/947/24.
З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що витрати в сумі 3000 грн, понесені в суді першої інстанції, відповідатимуть вимогам розумності, справедливості та співмірності.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, оскільки в рішенні суду першої інстанції вирішено питання щодо стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, а в резолютивній частині зазначено суму даних витрат, тому рішення в частині судових витрат необхідно змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 2422 грн 40 коп. судового збору, 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 5422 грн 40 коп.
Оскільки рішення суду першої інстанції змінено лише в частині судових витрат, тому витрати, понесені відповідачем у суді апеляційної інстанції, необхідно покласти на останнього.
Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, понесених ним у суді апеляційної інстанції, то визначаючи їх розмір, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що витрати в сумі 1000 грн відповідатимуть вимогам розумності, справедливості та співмірності.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича, подану в інтересах відповідача ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2025 року в частині вирішення питання щодо судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 5422 грн 40 коп. судових витрат.
В іншій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 1000 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних