ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 202/4670/24
провадження № 61-13284св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпропетровська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бєсєди Г. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у розмірі 3 905 280 грн.

2. Позов мотивувала тим, що постановою Касаційного кримінального суду від 19 вересня 2023 року у справі № 204/647/20 змінено вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 . Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України) на статтю 118 КК і призначено їй за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.Звільнено ОСОБА_1 з під варти у залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання. Строк відбування покарання з моменту фактичного затримання, а саме з 17 листопада 2019 року. Позивач зауважила, що безпідставне її перебування під вартою за виключенням строку призначеного покарання, становило 1 рік 10 місяців та 13 днів. 

3. Позивач вважала, що такими діями держави порушені її цивільні права, в зв`язку з чим просила суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 905 280 грн моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

4. Рішенням від 02 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 10 жовтня 2025 року, Індустріальний районний суд м. Дніпро задовольнив позов частково.

5. Стягнув з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 180 000 грн відшкодування моральної шкоди.

6. Суд керувався тим, що позивач перебувала незаконно під слідством 22 місяці та 2 дні, а отже згідно з законом мінімальний розмір моральної шкоди слід обчислювати з розрахунку місячної мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

7. 27 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

8. Мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норму права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 759/17012/16 та від 12 листопада 2020 року у справі № 212/4359/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

9. Також заявник посилається на застосування судами норми права щодо визначення розміру моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, органами досудового розслідування та суду, а саме для обчислення розміру моральної шкоди, використовуючи погодинний розмір мінімальної заробітної плати, а правовий висновок Верховного Суду щодо такого застосування норми права відсутній (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

10. Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Провадження у суді касаційної інстанції

11. Ухвалою від 01 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції.

12. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 759/17012/16 та від 12 листопада 2020 року у справі № 212/4359/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Також зазначає про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо визначення розміру моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, органами досудового розслідування та суду, а саме для обчислення розміру моральної шкоди, використовуючи погодинний розмір мінімальної заробітної плати, (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

14. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що слідчим відділом Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні від 17 листопада 2019 року № 12019040680002331 за частиною першою статті 115 КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_3 .

15. Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, у справі № 204/647/20 ОСОБА_1 засуджено за частиною першою статті 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 9 років. До набрання вироком законної сили ОСОБА_1 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 17 листопада 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

16. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2023 року у справі № 204/647/20 змінено вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 . Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з частини 1 статті 115 КК України на статтю 118 КК України і призначено їй за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнено ОСОБА_1 з-під варти в залі суду в зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови

17. Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення її вимог з огляду на такі обставини.

18. Правове питання, порушене у касаційній скарзі, стосується формування правозастосовної практики стосовно визначення величини для обчислення розміру компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури, досудового розслідування, прокуратури та суду на користь особи, яка тривалий час перебувала під слідством, за умови, що строк перебування перевищив строк визначеного судом покарання.

19. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод утворено самостійне право потерпілого на відшкодування шкоди, завданої незаконним арештом або затриманням.

20. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

21. Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

22. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

23. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

24. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

25. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

26. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

28. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:
- постановлення виправдувального вироку суду;
- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;
- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
- закриття справи про адміністративне правопорушення.

29. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним.

30. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

31. Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається у пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення № 6/5/3/41).

32. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

33. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 розпочато 17 листопада 2019 року. Остаточним судовим рішенням, а саме постановою Верховного Суду від 19 вересня 2023 року у справі № 204/647/20, встановлено строк для відбування покарання тривалістю 2 роки.

34. З огляду на зазначене, на законних підставах під слідством ОСОБА_1 перебувала з 17 листопада 2019 року до 17 листопада 2021 року, натомість перебування ОСОБА_1 у строк з 18 листопада 2021 року до 19 вересня 2023 року під слідством, тобто понад встановлений судом строк покарання, є безпідставним, в зв`язку з чим суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду за зазначений період на підставі вимог статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

35. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

36. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

37. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжито термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не з виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).

38. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

39. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

40. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування».

41. Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

42. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19.

43. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

44. Визначаючи розмір моральної шкоди, суди встановили, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом розмір щомісячної мінімальної заробітної плати був встановлений у розмірі 8 000 грн, в зв`язку з чим з огляду на строк безпідставного перебування позивача під слідством тривалістю 22 місяців обярунтовано керувався сумою стягнення моральної шкоди у розмірі 176 000 грн. Крім того, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вбачав за можливе збільшити суму відшкодування моральної шкоди до 180 000 грн з огляду на перебування позивача під слідством повних 22 місяці та 2 дні.

45. Доводи касаційної скарги стосовно несправедливості у визначенні судом моральної шкоди, яка полягала у штучному на думку позивача заниженні її розміру колегія суддів відхиляє з огляду на такі міркування.

46. Згідно з правовими висновками, якими керується колегія суддів під час ухвалення цієї постанови, порядок, підстави та розмір відшкодування моральної шкоди, який є гарантованим мінімумом компенсації немайнових втрат особи, визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначений судами першої та апеляційної інстанцій розмір моральної шкоди відповідає визначеним профільним законом критеріям та не є нижчим за гарантований законом мінімум компенсації, а отже висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають вимогам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та чинній правозастосовчій практиці. Водночас доводи заявника зводяться до незгоди з визначеним судами розміром відшкодування та вимогою щодо його збільшення, при цьому апелювання заявника зводиться виключно до порівняння розміру відшкодування з заробітними платами посадових осіб державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України. Колегія суддів визнає такі посилання безпідставними з огляду на те, що з незважаючи на неможливість обчислення розміру моральної шкоди за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, розмір такого відшкодування не може визначатися, ґрунтуючись винятково на суб`єктивних переконаннях потерпілої особи.

47. Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, а заявник не довела, що суди не дослідили докази у матеріалах справи на підтвердження обсягу моральних страждань, інших немайнових втрат, яких зазнала позивач.

48. Колегія суддів зауважує, що принцип змагальності цивільного судочинства не припиняє свою дію і під час розгляду спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Тобто, посилаючись на обставини, як на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі, який перевищує встановлений законом гарантований мінімум компенсації, особа не позбавлена права довести на підставі належних та достатніх доказів глибину своїх фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

49. Однак, таких дій позивачем не було вжито, а отже у колегії суддів відсутні підстави для спростування повноти та всебічності аналізу обставин справи та розгляду позовних вимог судами першої та апеляційної інстанцій.

50. Доводи касаційної скарги з цього приводу зводяться винятково до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до суб`єктивних висновків щодо розміру моральної шкоди, встановленого судами, не підтверджених належним чином доказами.

51. Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 759/17012/16 та від 12 листопада 2020 року у справі № 212/4359/18, оскільки такі доводи позивача зводяться виключно до апелювань до визначених у цих постановах розмірів моральних відшкодувань. Натомість колегія суддів наголошує, що кожна справа про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду є унікальною справою з огляду на обставини та докази, у якій суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

52. У справі, яка переглядається судом в касаційному порядку, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що подані позивачем докази обґрунтовують винятково обставини завдання їй моральної шкоди, а саме факт перебування під слідством понад встановлений судом строк відбування покарання, натомість не встановили, а заявник не довела, що суди не дослідили докази на підтвердження обсягу завданої моральної шкоди, які можуть бути підставою для збільшення її розміру порівняно з гарантованим законом мінімумом відшкодування.

53. Колегія суддів визнає безпідставними доводи касаційної скарги щодо потреби у формуванні правового висновку щодо використання погодинного розміру мінімальної заробітної плати для обчислення розміру моральної шкоди, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» такий порядок не визначено, а суд неуповноважений своїми діями підміняти дії законодавчого органу, який згідно з Конституцією України наділений відповідними повноваженнями з формування нового порядку відшкодування.

54. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

56. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростували.

Щодо судових витрат

57. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд за результатами касаційного перегляду залишив оскаржувані судові рішення без змін, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк