ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/7418/24 пров. № А/857/33439/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року (головуючий суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7418/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державний заклад "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державний заклад “Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я”, в якому просить визнати незаконним рішення МСЕК від 27.12.2023 про невизнання особою з інвалідністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки, виданої Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи; зобов`язати Івано-Франківське обласне бюро медико-соціальної експертизи повторно провести огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на предмет наявності інвалідності з врахуванням висновків суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у суду першої інстанції відсутні відповідні знання у галузі медицини для того, щоб стверджувати чи спростовувати медичні діагнози. Зазначає, що позивачем було викладено детальні обставини з приводу свого захворювання, яке створює для нього перешкоди для нормальної життєдіяльності, оскільки чинить навантаження на суглоби та хребет, через що йому важко пересуватися. Наголошує, що відповідач протиправно не визнав його особою з інвалідністю, чим порушив право на соціальний захист, гарантований державою. Вважає, що суд першої інстанції повинен був призначити судово-медичну експертизу, оскільки висновок експерта буде вагомим доказом у даній справі.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Як встановлено судом першої інстанції, 27 грудня 2023 року ОСОБА_1 проведено огляд Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи, за
результатами якого ОСОБА_1 не було визнано особою з інвалідністю.
Не погодившись із рішенням Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Державного закладу “Центральна МСЕК МОЗ”.
У листі Державного закладу “Центральна МСЕК МОЗ” зазначено наступне: “ДЗ ЦЕНТРАЛЬНА МСЕК МОЗ України“ 10.04.2024 розглянуто медико-експертну справу та оглянуто ОСОБА_1 , 1996 р. н., щодо оскарження рішення обласної МСЕК та повідомляється.
ОСОБА_1 оглянутий Івано-Франківською обласною МСЕК 27.12.2023, особою з інвалідністю не визнаний.
За результатами ретельного вивчення медико-експертної документації, об`єктивного обстеження хворого та консультативного висновку НДІ РОЇ (ННЛК) Вінницького НМУ ім. М.1. Пирогова від 07.12.2023 №1820 ДЗ “Центральна МСЕК МОЗ України” встановлено, що на момент здійснення експертизи наявні функціональні порушення з боку опорно-рухового апарату та центральної нервової системи обмежують життєдіяльність у незначному ступені і не відповідають критеріям встановлення групи інвалідності.
Рішення Івано-Франківської обласної МСЕК від 27.12.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 та наказу МОЗ України від 05.09.2011 №561, підтверджено ".
Не погоджуючись з рішенням відповідача від 27.12.2023 про невизнання інвалідом ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Статтею 3 Закону України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі – Закон №875-ХІІ) встановлено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.
Статтею 6 Закону №875-XII передбачено, що громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу це положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Згідно з пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідно до пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.
Згідно п.1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, що затверджена наказом МОЗ України від 05.09.2011 року №561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.
Згідно з пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені:
обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;
обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;
обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);
обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);
обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;
обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;
обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.
Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Виходячи з наведених положень закону, рішення МСЕК про встановлення інвалідності відображається в акті огляду особи, а при огляді у МСЕК проводяться, зокрема, вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.
Матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2023 року позивача було оглянуто Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи та за результатами такого огляду його не визнано особою з інвалідністю.
У подальшому, 10 квітня 2024 року ДЗ “Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я” було проведено повторний огляд позивача та прийнято рішення про те, що рішення Івано-Франківського МСЕК від 27 грудня 2023 року щодо результатів огляду ОСОБА_1 прийнято відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 та наказу МОЗ України від 05.09.2011 №561.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18, від 26 лютого 2025 року у справі № 240/13173/22 і зазначив про те, що надання оцінки діагнозу позивача виходить за межі судового розгляду суду.
Отже, вирішення питань стану здоров`я позивача, визначення ступеня обмеження його життєдіяльності та встановлення групи інвалідності не входить до компетенції адміністративного суду, а є дискреційними повноваженнями відповідача та третьої особи.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції помилково не дослідив наявність у позивача обмежень життєдіяльності, не призначив судово-медичну експертизу та вказав про відсутність підстав для встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.
Досліджуючи підстави позову, визначені позивачем в адміністративному позові, колегія суддів зазначає, що порушення відповідачем процедури проведення його огляду не були підставою позову.
Доказів порушення відповідачем та третьою особою приписів Інструкції №561, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності позивачем не надано і у матеріалах справи такі відсутні.
Також позивачем не доведено, що при огляді членами Комісії не враховані та не досліджені документи, на які позивач покликається, як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним рішення МСЕК від 27.12.2023 про невизнання позивача особою з інвалідністю.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо нового розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 у справі № 300/7418/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш