провадження № 2-о/294/6/26
справа № 274/8977/23

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року       м.Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого - судді Білери І.В. за участі:
- секретаря судового засідання Івашкевич В.П.,
- представника заявниці - адвоката Пасенка В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чуднів заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, –

В С Т А Н О В И В:
26.01.2024 до Чуднівського районного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради, в якій заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що розпорядження, зазначене в заповіті від 09.11.2015, посвідченому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І. та зареєстрований в реєстрі №1524: все моє майно, яке на день моєї смерті буде мені належати і на яке я за законом матиму право, з чого б таке майно не складалось та де б воно не знаходилось, записане ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено відносно ОСОБА_1 , 1963 року народження, дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_3 ».
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина батька заявниці ОСОБА_2 , яка залишила заповіт від 09.11.2015 на все своє майно. Відповідно до заповіту, спадкодавець заповіла своє майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , заявниці, однак прізвище якої в заповіті вказано дівоче « ОСОБА_3 » замість післяшлюбного « ОСОБА_4 », оскільки померла знала заявницю як доньку свого чоловіка ОСОБА_5 і тому зазначила у заповіті її дошлюбне прізвище. З таким заповітом заявниця звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського округу Ширяєвої О.В. з заявою про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як в заповіті значиться прізвище « ОСОБА_3 », а на момент смерті спадкодавця заявниця перебувала у шлюбі та мала прізвище « ОСОБА_4 ». Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає, а неправильне зазначення прізвища заявниці у заповіті позбавляє останню можливості прийняти спадщину. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 головуючим у справі визначено суддю Білеру І.В.
Ухвалою суду від 05.01.2026 у справі відкрито окреме провадження, призначено судовий розгляд справи на 25.02.2026, витребувано докази у справі, а саме: копію спадкової справи № 28/2023, заведеної 02.11.2023 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судове засідання 25.02.2026 заявниця не з`явилась, однак її інтереси були представлені представниуом - адвокатом Пасенком В.П., який підтримав заяву в повному обсязі з підстав, викладених у ній.
Представник заінтересованої особи Житомирської міської ради до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення кореспонденції, про причини неявки не повідомив.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши позицію представника заявника, суд дійшов таких висновків.
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Чуднівським РВ УМВС Україїни в Житомирській області 14.11.2001, прізвище заявниці - « ОСОБА_4 ». 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Іванопільською селищною радою Бердичівського району Житомирської області від 01.12.1963, батьком ОСОБА_7 , 1963 року народження, значиться ОСОБА_8 (а.с. 9).
18.02.1984 між ОСОБА_5 , 1963 року народження, та ОСОБА_9 , 1963 року народження, укладено шлюб, після якого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Іванопільською селищною радою Бердичівського району Житомирської області від 01.12.1963, актовий запис № 6 (а.с.10).
Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим Міським бюро РАЦС м Житомира 29.06.1972, стверджується укладення 29.06.1972 шлюбу між ОСОБА_8 , батьком заявниці, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкодавиці), після якого прізвище останньої змінено на « ОСОБА_3 » (а.с. 11). 
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 08.09.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).
Судом досліджено спадкову справу №28/2023, заведену 02.11.2023 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до відомостей спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 звернулась лише заявниця ОСОБА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвої О.В. від 24.02.2026 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі ОСОБА_12 свідоцтва про право на спадщину за заповітом квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .
Причиною відмови слугувало зазначення у заповіті прізвища, ім`я та по батькові спадкоємиці « ОСОБА_5 », у той же час відповідно до правовстановлюючих документів спадкоємиця значиться як « ОСОБА_1 ».
Такким чином, розбіжність у написанні прізвища заявниці у заповіті « ОСОБА_3 » та паспорті громадянина України « ОСОБА_4 » унеможливлює отримання заявницею свідоцтва про право на спадщину на майно за заповітом. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. 
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку про доведеність факту того, що заповіт, посвідчений 09.11.2015 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І. та зареєстрований в реєстрі за №1524, складений на ім`я ОСОБА_1 , 1963 року народження, тобто заявниці, яка є дочкою чоловіка спадкодавиці.
При цьому, суд зважає на те, що у цьому випадку заявниця звернулася до суду з метою забезпечення реалізації її права на спадкування, спору щодо спадкового майна немає, чинним законодавством не передбачено іншого способу встановлення належності заповіту заявниці, оскільки виправити помилку у заповіті на даний час неможливо.
Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документа для можливості отримання заявницею спадщини, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити.
Встановити факт, що розпорядження у заповіті, посвідченому 09.11.2015 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І., зареєстрованому в реєстрі за № 1524, а саме: "все моє майно, яке на день моєї смерті буде мені належати і на яке я за законом матиму право, з чого б таке майно не складалось та де б воно не знаходилось", складено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , 1963 року народження.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження чи на перегляд заочного рішення, якщо апеляційна скарга чи заява про перегляд заочного рішення подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, якщо їх не було подано. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи.

Суддя Ірина БІЛЕРА