Справа № 740/4623/25
Провадження № 2/740/140/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року     місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: 
головуючої судді Роздайбіди О.В., 
при секретарі Дьоміній Н.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
13.08.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 03 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8051303. 15.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №15052025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників від 15.05.2025 до Договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 65733,12 грн, з яких: 19690,40 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 35442,72 грн – заборгованість за відсотками; 10600,00 грн – заборгованість за пенею, штрафами. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 8051303 у розмірі 65733,12 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості у розмірі 65733,12 грн, а також понесені судові витрати. 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
25.09.2025 від представника відповідача – адвоката Скользнєвої В.В. через систему «Електронний суд» надійшов до суду відзив, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначила, що у матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно зі всіма договорами. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Вважала, що позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем первісним кредиторам, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в позові не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення. За наявними розрахунками позивача без первинних документів неможливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Зауважила, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» 2120-IХ від 15.03.2022 року набрав законної сили 17.03.2022, відтак з 17.03.2022 відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а саме щодо сплати штрафів та пені в загальному розмірі 10600,00 грн. Крім того, просить суд стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
01.10.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача Макаровою Л.В. подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог та просить відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. У відповіді на відзив просив розглянути справу за відсутності представника позивача.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подала заяву, в якій просила розглянути справу без участі відповідача та її представника та врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 03 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8051303, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 17800,00 грн строком на 360 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка - 1,50% в день (9089,90 річних) та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, знижена процентна ставка 1,395% в день (8365,58% річних).
Розділом 6 Кредитного договору визначено у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 1602,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п.п. 6.4.1); та у розмірі 356,00 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.п. 6.4.2).
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора С4940 (а.с. 6-15).
З довідки ТОВ «Пейтек» від 16.05.2025 вбачається, що суму 17800,00 грн 03.07.2024 о 13:36:08 було зараховано на картку НОМЕР_1 (а.с.86).
06.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до Договору №8051303 про надання споживчого кредиту від 03.07.2024, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 3400,00 грн (а.с. 20-21).
Додаткова угода підписана електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора А1848.
Довідкою ТОВ «Пейтек» від 16 вересня 2025 року підтверджується, що на картку НОМЕР_1 06.07.2024 о 14:56:06 було здійснено платіж на суму 3400,00 грн (а.с. 87).
Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного ТОВ «Авентус Україна», відповідач мала заборгованість за кредитним договором № 8051303 від 03.07.2024 в розмірі 65733,12 грн, з яких: 19690,40 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 35442,72 грн – заборгованість за відсотками; 10600,00 грн – заборгованість за пенею, штрафами.
З розрахунку заборгованості вбачається, що: 30.07.2024 ОСОБА_1 сплатила кошти у розмірі 8729,91 грн, з яких: 591,48 грн зараховано на погашення основного боргу, 8138,43 грн - на оплату процентів; 27.08.2024 - у розмірі 8921,43 грн, з яких: 618,26 грн зараховано на оплату основного боргу, 8303,17 грн - на оплату процентів; 25.09.2024 - у розмірі 8995,62 грн, з яких: 299,86 грн зараховано на оплату основного боргу, 8695,76 грн - на оплату процентів.
15.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №15052025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а.с. 31-33).
Відповідно до реєстру боржників від 15.05.2025 до Договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 65733,12 грн, з яких: 19690,40 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 35442,72 грн – заборгованість за відсотками; 10600,00 грн – заборгованість за пенею, штрафами (а.с. 36).
Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані, в передбачені кредитним договором, кредит не погашений.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача.
Відповідач допустила порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів.
За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного ТОВ «Авентус Україна» первісним кредитором здійснено нарахування штрафу у розмірі 10600,00 грн за період з 29.10.2024 по 24.11.2024 включно.
Так, згідно з розділом 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по даний час.
Оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 10600,00 грн штрафу є безпідставними.
Отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за штрафом у розмірі 10600,00 грн слід відмовити.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №8051303 від 03.07.2024 слід задовольнити частково, стягнути з відповідача заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 19690,40 грн, по процентам в розмірі 35442,72 грн, а всього в розмірі 55133,12 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу (неустойки) в розмірі 10600,00 грн слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним інструкцією кредитового переказу коштів від 22.07.2025 (а.с.1).
Оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 83,87%), з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2539,58 грн.
Крім того, представником відповідача заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.
За нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після. ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справ сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, у якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
На підтвердження понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, надано копію договору про надання правничої допомоги від 24.08.2025, копію акту здачі-прийняття наданих послуг від 24.08.2025 з детальним описом виконаних робіт, загальною вартістю 6000 грн; копію квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 24.08.2025 на суму 6000 грн.
Виходячи з вимог діючого законодавства, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин представником відповідача надано суду відповідні документи, які свідчать про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Зазначені витрати документально підтверджені та доведені.
Враховуючи складність справи, тривалість витраченого адвокатом часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих адвокатом послуг, значення справи для відповідача, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зменшення.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що з позивача на користь відповідача, пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено (16,13%), підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 967,80 грн.
Оскільки жодних доказів на підтвердження витрат, пов?язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1514,00 грн позивачем не надано, у їх стягненні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-16, 22, 203, 215, 626-628, 641, 644, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5-7 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 273, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 8051303 від 03.07.2024 у розмірі 55133 (п`ятдесят п`ять тисяч сто тридцять три) гривні 12 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2539 (дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 58 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 967 (дві тисячі) гривень 80 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О.В. Роздайбіда