Справа № 562/155/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
02.04.2026 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора в режимі ВКЗ ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №12025181130000460 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми Сумської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в :

12 грудня 2025 року близько 19:50 години (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні колишньої сільської ради, розташованого на АДРЕСА_2 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязне них стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар лезом ножа в ліву ділянку черевної порожнини останньому, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого ножового поранення лівої бокової ділянки живота, активної артеріальної кровотечі стінки живота, множинних поранень петель тонкого кишківника, гемоперитонеуму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину в скоєному визнав частково та по суті показав, що 12 грудня 2025 року ввечері близько 20 години він зайшов до кімнати командира, де перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і зробив їм зауваження щодо розпивання алкоголю, оскільки вночі передбачалася атака дронів і вони мали виїжджати на бойові позиції. У той вечір він також перебував у стані алкогольного сп`яніння, випивши близько 300-350 грам горілки. Зауваження останнім не сподобалося та ОСОБА_6 вдарив його рукою в «сонячне сплетіння». Від удару в груди він впав і його продовжили бити, тому він схопив кухонний ніж, який знаходився на столі, та з метою самозахисту почав розмахувати ножем, завдавши присутнім ножові поранення. З кваліфікацією його дій за ст.121 КК України він не згідний, оскільки захищався та діяв у стані необхідної оборони, тому просить призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Оцінюючи зібрані в справі докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності суд, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в умисному спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, яке розцінює як обраний ним спосіб захисту, вважає, що вина обвинуваченого в скоєному кримінальному правопорушенні доведена повністю.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 12 грудня 2025 року ввечері близько 20 години він знаходився в кімнаті приміщення колишньої сільської ради на АДРЕСА_2 , де перебували також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та спілкувалися. У цей час до них зайшов ОСОБА_4 з пляшкою горілки та запропонував з ним випити, та як був день Сухопутних військ України. На пропозицію ОСОБА_4 ОСОБА_7 відповів, що пити вони не будуть та сказав йому йти відпочивати. ОСОБА_4 мовчки розвернувся та пішов, але за 10-15 хвилин повернувся і став у дверях. Коли він підійшов до ОСОБА_4 та поставив руки на плечі з наміром розвернути його, то відразу відчув удар в бік, через що відштовхнув останнього і впав. Чим вдарив його ОСОБА_4 він не бачив. Забрати ножа з руки ОСОБА_4 намагався ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які також отримали ножові тілесні ушкодження, а потім прибіг замполіт ОСОБА_9 . До події він спиртне не вживав та з ОСОБА_4 перебував у дружніх стосунках як земляки з м.Суми. Претензій до обвинуваченого він не має і просить його суворо не карати.
Показання потерпілого з приводу обставин події повністю підтвердив свідок ОСОБА_7 , який показав, що 12 грудня 2025 року ввечері близько 20 години він знаходився в кімнаті разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , спілкувалися. У цей час до них зайшов ОСОБА_4 з пропозицією випити, однак йому відмовили та останній пішов. Через деякий час ОСОБА_4 знову прийшов і тоді до нього підійшов ОСОБА_6 і сказав «Що тобі не зрозуміло, іди відпочивати», на що отримав удар в бік. ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_4 і той впав на ліжко. Тоді він підскочив з ОСОБА_8 до останніх і в цей час отримав від ОСОБА_4 два удари в пах. Останній був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки перед цим вживав спиртне.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 показав, що 12 грудня 2025 року ввечері він почув із сусідньої кімнати гучні крики та коли туди забіг, то побачив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , якого завалили на ліжко та з рук якого випав ніж. Вказаний ніж він забрав та передав ОСОБА_10 .
Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_10 .
Показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються з дослідженими судом протоколами слідчих дій та письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_6 щодо завдання йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ножем в живіт;
- протоколом огляду місця події від 12 грудня 2025 року, під час якого в приміщені колишньої сільської ради, розташованого на АДРЕСА_2 , виявлені та вилучені речі з плямами речовини бурого кольору та кухонні ножі;
- протоколом огляду речей потерпілого ОСОБА_6 від 13 грудня 2025 року, в ході якого вилучено військові штани та футболку чорного кольору з написом «adidas» з плями речовини бурого кольору;
- протоколом огляду речей свідка ОСОБА_7 від 13 грудня 2025 року, в ході якого вилучено військові штани та футболку темно-синього кольору з плями речовини бурого кольору;
- протоколом огляду речей свідка ОСОБА_8 від 13 грудня 2025 року, в ході якого вилучено штани утеплені коричневого кольору з плями речовини бурого кольору;
- протоколом огляду вилучених кухонних ножів від 17 грудня 2025 року;
- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 31 грудня 2025 року, в ході якого з Комунального некомерційного підприємства «Здолбунівська центральна міська лікарня» Здолбунівської міської ради Рівненської області вилучено медичну картку стаціонарного хворого №10351 на ім`я ОСОБА_6 
- протоколами отримання зразків крові для експертизи у потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_4 ;
- протоколами проведення слідчого експерименту від 06 січня 2026 року та від 13 січня 2026 року, під час яких потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_8 та  ОСОБА_7 розповіли та показали на статистові обставини події;
- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 13 грудня 2025 року в 11:27 годині, під час якого у останнього вилучено особисті речі з плямами речовини бурого кольору, а саме, військові берци, військові штани, військовий бушлат, військову кофту та шкарпетки;
- довідками КНП «Здолбунівська центральна міська лікарня» Здолбунівської міської ради Рівненської області від 16 грудня 2025 року про перебування з 12 грудня 2025 року ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в Обласному центрі бойової травми та кістково-гнійної хірургії, а ОСОБА_7 – в хірургічному відділенні лікарні з приводу отриманих тілесних ушкоджень;
- висновком КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради №445 від 13 грудня 2025 року, за яким ОСОБА_4 в 00:33 годині 13 грудня 2025 року перебував в стані алкогольного сп`яніння;
- актом службового розслідування, затвердженим 15 січня 2026 року командиром військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого пояснення ОСОБА_11 про нанесення йому ОСОБА_6 удару в сонячне сплетіння, від якого він втратив свідомість і нічого не пам`ятає, не узгоджуються з поясненнями інших учасників конфлікту та за яким після події надворі, де перебував ОСОБА_4 в очікуванні прибуття швидкої допомоги, зав`язалася суперечка та останньому було завдано ще декілька ударів.
Згідно висновку експерта №01 у потерпілого ОСОБА_6 за даними медичної карти стаціонарного хворого №10351 при госпіталізації 12 грудня 2025 року в хірургічне відділення КНП «Здолбунівська центральна міська лікарня» діагностовано та клінічно підтверджено «Колото-різане проникаюче ножове поранення лівої бокової ділянки живота. Активна артеріальна кровотеча стінки живота. Множинні поранення петель тонкого кишківника. Гемоперитонеум», які виникли від однієї травматичної дії (удару) загостреним колюче-ріжучим предметом (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні), яким міг бути клинок ножа та згідно п.2.1.3 к) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння, могли утворитися незадовго до поступлення в лікарню, а саме 12 грудня 2025 року. Будь-яких записів у наданій медичній карті стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 , характерних для виникнення під час боротьби чи самооборони, не виявлено, та вказані вище тілесні ушкодження не характерні для боротьби чи самооборони. 
Згідно висновку експерта №03, ураховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 та вивчення даних протоколів проведення слідчих експериментів із потерпілим ОСОБА_6 і свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого, який вони показали під час проведення з ними слідчого експерименту, не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.
З висновків експертів №1585, №1586, №193 вбачається, що при проведення судової-медичної експертизи вилученого під час огляду місця події ножа виявлено кров людини та клітини жирової тканини у вигляді мікрофрагменту, статеву належність яких не встановлено через відсутність лейкоцитів та непридатність ядер клітин для даного виду дослідження, однак враховуючи отримані результати та належність крові осіб, що проходять у справі, сліди, виявлені на клинку ножа могли утворитися внаслідок травмування особи/осіб, в крові якої виявляється антиген В за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі потерпілого ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_4 за умови, що в останнього на момент події мала місце зовнішня кровотеча.
Згідно висновку експерта №221-мк на тканині футболки чорного кольору з написом «adidas», вилученої у потерпілого ОСОБА_6 , виявлене одне колото-різане пошкодження, розташоване в нижній третині переда зліва, утворилося внаслідок однієї травматичної (колюче-ріжучої) дії плоским, одностороннє загостреним, колюче-ріжуючим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа, що має рівне загострення лезо, загострений кінчик, ширину клинка на рівні занурювання в тіло 17-20мм, товщину обуха на рівні занурювання в тіло 1,7-2мм, та могло бути заподіяне клинком ножа з металевою ручкою, представленого на експертизу та умовно позначеного №1.
Завдання ножового поранення потерпілому вказаним в експертизі №221-мк ножом ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив.
Доказів, які б спростовували встановлені судом обставини події, обвинуваченим та його захисником не надано, а доводи сторони захисту, що обвинувачений ОСОБА_4 під час наведених подій діяв в стані необхідної оборони суд вважає є безпідставними виходячи з такого.
Згідно ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Частиною 3 ст.36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Відповідальність за ст.118 або 124 КК України за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року №2).
З роз`яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року №1, вбачається, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищається, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Згідно висновку експерта №124 при судово-медичній експертизі ОСОБА_4 на тілі останнього виявлено тілесні ушкодження у виді синців: в лівій тім`яній ділянці голови, в тім`яній ділянці голови по середині, в тім`яній ділянці голови справа, в скроневій ділянці справа, в лобній ділянці зліва, в лобній ділянці зліва з розповсюдженням на ліву щоку, в лівій скроневій ділянці голови з розповсюдженням на ліву виличну ділянку, на верхній та нижній повіках лівого ока, на лівій щоці на тлі якого три садна, на спинці носа з розповсюдженням на ліве крило носа на тлі якого наявне садно, на правій вушній раковині по передній поверхні, на правій вушній раковині по задній поверхні, в лобній ділянці справа, на правій стопі по зовнішній поверхні ділянка на якій відсутній епідерміс з оголенням рожевої дерми.
Указані вище тілесні ушкодження в ОСОБА_4 виникли не менш як від дванадцяти травматичних дій (ударів) тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні), що цілком можливо при нанесенні ударів кулаками рук так і взутими ногами сторонньою особою з достатньою силою нанесення, та згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо так і в своїй сукупності.
Однак, будь-яких тілесних ушкоджень в ОСОБА_4 , характерних для самооборони чи боротьби судово-медичною експертизою не виявлено.
Наявність тілесних ушкоджень ОСОБА_4 пояснював експерту тим, що «12 грудня 2025 року близько 20:00 години під час відпочинку ОСОБА_6 наніс йому один удар ліктем в ділянку грудної клітки, після чого він впав та останній разом з двома відомими чоловіками почали його бити, (наносити) удари як кулаками рук так і взутими ногами по обличчю, тулубі, голові, але він піднявся та побіг на вулицю, де його наздогнали, збили з ніг та наносили удари взутими ногами, і він втратив свідомість», що не узгоджується з дослідженими судом доказами в їх сукупності.
З наданих обвинуваченим в суді показів вбачається, що саме він прийшов до кімнати, де перебував потерпілий, та зробив присутнім зауваження щодо розпивання алкоголю, на що ОСОБА_6 наніс йому удар в «сонячне сплетіння», від якого він впав і в такому положенні йому наносили удари, а він захищався з ножем в руках, який взяв на столі.
Проте, проведеною судово-медичною експертизою будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці тулуба (грудної клітки) у ОСОБА_4 не виявлено, а всі виявлені у нього легкі тілесні ушкодження переважно в ділянці голови, частина з яких виникла в кімнаті за наведених потерпілим ОСОБА_6 обставин саме після нанесення йому ножового поранення під час того, як свідки ОСОБА_8 з ОСОБА_7 намагалися забрати в обвинуваченого ніж, що узгоджується з показаннями інших свідків, а решта тілесних ушкоджень під час конфлікту також після події надворі.
Спростовуються доводи обвинуваченого про завдання ножового поранення потерпілому в ліву ділянку черевної порожнини останньому під час необхідної оборони і висновками судово-медичної експертизи №03, за яким механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого не суперечить судово-медичним даним їх виникнення, який показали потерпілий ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 під час проведення з ними слідчого експерименту, що відповідає їх показанням, тобто в положенні стоячи до того, як обвинувачений впав на ліжко.
За встановлених судом обставин події наявність будь-якої загрози життю або здоров`ю  ОСОБА_4 в момент нанесення потерпілому ножового поранення захистом не доведено, а твердження обвинуваченого про існування такого суспільно небезпечного посягання, яке б вимагало застосування з його боку необхідної оборони в спосіб нанесення потерпілому ножового поранення, є надуманим та наданим з метою захисту від висунутого обвинувачення.
Доводи обвинуваченого про перебування  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під час події в стані алкогольного сп`яніння встановлених судом обставин спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень не спростовують.
Отже, підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.124 КК України суд не вбачає.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 умисно спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, тому його дії за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.
З роз`яснень, які містяться у «Про практику призначення судами кримінального покарання» постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7, вбачається, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, а також те, що злочин, в якому ОСОБА_4 обвинувачується, згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер і високий ступінь суспільної небезпеки, останній за місцем проживання характеризується посередньо та позитивно за місцем проходження військової служби, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який, скориставшись ст.63 Конституції України та покликаючись на стан здоров`я, не сприяв органам досудового розслідування розкриттю даного злочину, надавав різні пояснення обставинам події при його огляді судово-медичним експертом, при проведенні службового розслідування, в суді, на відміну від потерпілого та свідків, судом не встановлено.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року №12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
За наведених вище обставин суд вважає, що часткове визнання обвинуваченим своєї вини є спробою домогтися у такий спосіб пом`якшити покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а не справжнє каяття у скоєному.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, тяжкість обставини, яка обтяжує покарання у вигляді вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, обумовлена насамперед ступенем суспільної небезпеки такого діяння, яке становить підвищену загрозу для життя та здоров`я інших людей, тому на думку суду, наведені вище обставини та дані про особу обвинуваченого не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і не впливають на рівень небезпечності особи винного.
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів проти здоров`я особи і посягає на інтереси держави у сфері гарантованих нею прав на захист життя та здоров`я громадян проти протиправних посягань, тому думка потерпілого при вирішенні судом питання про призначення покарання обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні не є визначальною.
За вказаних вище обставин суд вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, оскільки згідно статей 3, 27 Конституції України людина, її життя, здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Процесуальні витрати в справі відсутні.
Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
З урахуванням обставин справи та положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід продовжити обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368-371, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів з дня ухвалення вказаного вироку.
Строк покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 13 грудня 2025 року, зарахувавши відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання його перебування під вартою в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази в справі, а саме:
- військові берци, штани, бушлат, кофта та шкарпетки кольору хакі, які належать  ОСОБА_4 та зберігаються в кімнаті речових доказів Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області – повернути законному володільцю; 
- військові штани та футболку чорного кольору з написом «adidas», що належить ОСОБА_6 та зберігаються в кімнаті речових доказів Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області – повернути законному володільцю;
- військові штани та футболку темно-синього кольору, що належить ОСОБА_7 та зберігаються в кімнаті речових доказів Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області – повернути законному володільцю;
- штани коричневого кольору та флісову кофту з маркуванням «adidas», що належить ОСОБА_8 та зберігаються в кімнаті речових доказів Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області – повернути законному володільцю;
- рушник з плямами речовини бурого кольору, вирізку з матрацу, з подушки, простирадла, одіяла, металевий ніж з плямами речовини бурого кольору, картонну коробку з кухонним металевим ножем з дерев`яною ручкою, шість кухонних ножів з різною конструкцією, змиви та контрольні змиви речовини бурого кольору, вилучені 12 грудня 2025 року під час огляду місця події з приміщення на АДРЕСА_2 зі столу коридору, з підлоги кімнати та навпроти ліжка, які зберігаються в кімнаті речових доказів Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області – знищити.
Документи кримінального провадження №12025181130000460 залишити в справі протягом усього часу їх зберігання. 
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: