Провадження №1-кп/748/114/26
Єдиний унікальний № 748/3501/25 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої - судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 , 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2025 року за № 62025100150004899 відносно 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козилів Могилів-Подільського району Вінницької області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,-
 
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, 
за участю: 
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
обвинуваченого ОСОБА_3 , 
захисника -адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим військового стану», ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України, у зв`язку з повномасштабним наступом військ російської федерації на України видано Указ «Про введення воєнного стану» № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на всій території країни почав діяти воєнний стан.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1671-ОС від 06.12.2024 сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та на всі види забезпечення.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1708-ОС від 11.12.2024 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст.ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, та обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі, в контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

15.09.2025 близько 07 год. 20 хв. на північній околиці н.п. Новий Білоус Чернігівського району Чернігівської області під час шикування особового складу прикордонної комендатури швидкого реагування (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_8 до особового складу вказаного підрозділу, в тому числі й до сержанта ОСОБА_3 , доведено вимоги бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4857-БР-ДСК від 14.09.2025 щодо вибуття 15.09.2025 в район виконання бойових (спеціальних) завдань прикордонною комендатурою швидкого реагування (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 в операційній зоні та прийняття у складі підрозділу участі у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, відновлення територіальної цілісності держави, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації сержант ОСОБА_3 15.09.2025, близько 07 год. 20 хв., перебуваючи на північній околиці н.п. Новий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, під час шикування особового складу прикордонної комендатури швидкого реагування (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, ЗО, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи та розуміючи бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4857-БР-ДСК від 15.09.2025, будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою невиконання наказу начальника, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати бойове розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4857-БР-ДСК від 15.09.2025 щодо вибуття 15.09.2025 в район виконання бойових (спеціальних) завдань прикордонною комендатурою швидкого реагування (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 в операційній зоні та прийняття у складі підрозділу участі у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, відновлення територіальної цілісності держави, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснивши, що він неодноразово звертався до медичної частини військової частини у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, але його рапорта не приймали та не реєстрували. Наказ йому був доведений в усній формі, він повідомив, що не може виконати наказ у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що станом на 15.09.2025 перебував на посаді заступника начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, раніше ОСОБА_3 не знав, бачив його під час постановки бойового наказу 15.09.2025. 15.09.2025 в період часу з 07.10 до 07.20 год в н.п.Новий Білоус Чернігівського району та області він в усній формі довів бойовий наказ військовослуджбовцям НОМЕР_1 прикордонного загону та поставив питання "Хто відмовляється виконати наказ". Троє військовослужбовців відмовились від виконання бойового наказу, серед них був ОСОБА_9 . При доведенні бойового наказу були присутні офіцери за напрямком медичного та морально-психологічного забезпечення. Як йому відомо, відповідно до довідки ВЛК від 04.09.2025 ОСОБА_9 був визнаний придатним до проходження військової служби. В наказі йшла мова про вибуття в район виконання завдання на сході держави. Бойовий наказ був виданий начальником прикордонного загону. Він завжди проводить з військовслужбовцями бесіду, повідомляє наслідки невиконання бойового наказу, роз`яснює, що в місці вибуття для виконання бойового наказу військовослужбовець може звернутись до фельдшера та повідомити про свій стан здоров`я і за направленням в тому місці проходити лікування. 

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що перебуваючи на посаді начальника війдділу морально-психологічного забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону, 15.09.2025 була присутня під час доведення бойового наказу полковником ОСОБА_8 військовослужбовцям. Доведення наказу відбувалось зранку на північній околиці н.п.Новий Білоус. На питання ОСОБА_11 : «Хто не може виконувати наказ» вийшли троє військовослужбовців, серед яких був ОСОБА_3 , який повідомив, що не може виконувати наказ за станом здоров`я. Після відмови вона спілкувалась з ОСОБА_3 , та може повідомити, що його морально-психологічний стан був задовільний. ОСОБА_3 був спокійний.

Свідок ОСОБА_12 , що перебває на посаді фельдшера, повідомила, що 15.09.2025 була присутня під час доведення бойового наказу військослужбовцям. На питання: «Хто не може виконувати наказ» вийшло троє військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_3 , який повідомив, що є скарги на стан здоров`я, а саме біль у шлунку та в спині. Їй відомо, що відповідно до довідки від 04.09.2025 ВЛК ОСОБА_3 визнаний придатним до проходження військової служби та він проходив лікування за призначенням лікаря, а саме на аркуші паперу були вказані ліки, консультативного висновку не було. Під час постановки наказу вона не може здійснювати огляд військовослужбовців. Медичні покази, які перешкоджали виконанню наказу, їй невідомі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення його вина доводиться зібраними в ході досудового розслідування доказами, які долучені до матеріалів кримінального провадження та узгоджуються з показами допитаних в судовому засіданні свідків  ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 

15.09.2025 керівнику Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві направлено повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення в діях військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . 16.09.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст.402 КК України та розпочато досудове розслідування. В подальшому виділено матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_3 та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст.402 КК України 14.10.2025. ( том 1 а.п. 192-206,222)

Як слідує з рапорту заступника начальника відділу морально-психологічного забезпечення ОСОБА_13 15.09.2025 заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_8 було поставлено бойовий наказ військовослужбовцям прикордонної комендатури швидкого реагування щодо вибуття до місця виконання бойових завдань на відповідну ділянку. Під час постановки наказу відмовилось ряд військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_3 ( том 1 а.п.233) В ході судового розгляду допитана в якості свідка ОСОБА_10 підтвердила факт постановки бойового наказу полковником ОСОБА_8 та факт відмови ОСОБА_3 від виконання бойового наказу.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 вказав, що 15.09.2025 в період часу з 07.10 до 07.20 год в н.п.Новий Білоус Чернігівського району та області він в усній формі довів до відома військовослужбовців  НОМЕР_1 прикордонного загону та з`ясував шляхом постановки питання щодо відмови від виконання бойового наказу. Троє військовослужбовців відмовились від виконання бойового наказу, серед них був ОСОБА_3 , який був визнаний придатним до проходження військової служби. Свідок повідомив, що він завжди проводить з військовслужбовцями бесіду, повідомляє наслідки невиконання бойового наказу, роз`яснює, що в місці вибуття для виконання бойового наказу військовослужбовець може звернутись до фельдшера та повідомити про свій стан здоров`я і за направленням в тому місці проходити лікування. 

15.09.2025 у ОСОБА_3 були відібрані пояснення та винесено наказ про призначення службового розслідування. ( том 1 а.п.226-229)

За висновком службового розслідування щодо з`ясування та перевірки інформації, викладеної в рапорті заступника начальника відділу морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_14 від 15.09.2025 по факту відмови від виконання бойового наказу щодо вибуття до місця виконання бойових (спеціальних) завдань встановлено, що сержанту ОСОБА_3 було поставлено бойовий наказ на вибуття до місця виконання бойових (спеціальних) завдань на ділянку, який він відмовився виконувати. ( том 1 а.п.234-245)

Відповідно до наказу від 17.09.2025 №3043-АГ про результати службового розслідування, факт відкритої відмови від виконання наказу 15.09.2025 інспектором прикордонної служби 2 категорії –снайпером першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендартури швидкого реагування з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) сержантом ОСОБА_3 вважати таким, що мав місце. Вирішено копії матеріалів службового розслідування направити до Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві для прийняття правового рішення. ( том 1 а.п. 230-232)

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1708-ОС від 11.12.2024 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( том 2 а.п.19)

Як слідує з довідки № 4525 гарнізонної військово-лікарської комісії від 04 вересня 2025 року ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби. ( том 1 а.п.221, том 2 а.п.25) Дана довідка видана з урахуванням хвороб, на які посилалась сторона захисту, та з приводу яких надані відповідні медичні документи щодо проходження лікування ОСОБА_3 , направлення на медичний огляд видавалось 18.12.2024. (том 1 а.п.144)
Витяг з бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4857-БР-ДСК від 14.09.2025 від 14.09.2025 підтверджує отримання завдання на переміщення особового складу прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 з вибуттям 15.09.2025 зазначених військовослужбовців, в тому числі сержанта ОСОБА_3 , в район виконання бойових завдань. (том 2 а.п.26) Дане бойове розпорядження було прийнято на підставі бойового наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 456 гриф від 16.08.2025.
Відповідно до протоколу огляду від 07 жовтня 2025 року оглянуто відеозапис, що зроблений 15.09.2025, на якому зафіксовано доведення заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 бойового наказу, після чого вийшло ряд військовослужбовців, які відмовились виконувати бойовий наказ, серед яких був ОСОБА_3 ( том 2 а.п.30-32) 

Відповідно до наданої медичної характеристики від 18.12.2024 ОСОБА_3 приймав безпосередню участь у бойових діях на території Донецької області, УБД № 002213 від 13.12.2017. Під медичним спостереженням служби охорони здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває з лютого 2023 року. За час проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні по медичну допомогу не звертався. На стаціонарному лікуванні перебував з 15.05.2024 по 18.05.2024.( том 1 а.п.72) 

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що за станом здоров`я він не міг виконувати бойовий наказ спростовуються матеріалами кримінального провадження. Придатність до військової служби ОСОБА_3 підтверджується довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії № 4525 від 04.09.2025. Дана довідка була предметом оскарження до Цетральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби, яка повідомила, що не вбачає підстав для скасування виданої довідки та ініціювання повторного медичного огляду сержанта ОСОБА_3 . В матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні медичні документи про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 на день постановлення бойового наказу, також відсутні звернення до медичної частини ОСОБА_3 напередодні щодо незадовільного стану здоров`я. 
Стаття 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Кримінальна відповідальність за ч.4 ст. 402 КК України передбачена за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу, вчинену в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Одним із головних загальних обов`язків усіх військовослужбовців є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім явно злочинних. Це обумовлено характерним для всіх військових формувань принципом єдиноначальності.
Так, життя і діяльність Збройних Сил України побудовані на принципі повної єдиноначальності командирів і начальників. Суть єдиноначальності полягає в зосередженні у командира всіх функцій управління ввіреним підрозділом. Він повністю відповідає за бойову підготовку, військову дисципліну, стан озброєння, бойової техніки, транспорту, матеріально-побутове і медичне забезпечення військової частини. Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.
Безпосереднім об`єктом злочину є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом – Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
З об`єктивної сторони цей злочин вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.
Статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Начальник - особа, якій постійно чи тимчасово підлеглі інші військовослужбовці. Різняться начальники за службовим положенням та за військовим званням. Начальники, яким військовослужбовці підлеглі по службі, - прямі начальники, а найближчий з них - безпосередній начальник.
До військових начальників слід відносити військовослужбовців, які для виконання певних завдань мають у своєму розпорядженні підлеглих, наділені правом віддавати останнім накази, розпорядження та інші обов`язкові для виконання вимоги і застосовувати щодо них дисциплінарну владу. Під військовими начальниками у військових статутах та інших актах військового законодавства розуміються: 1) начальники за службовим положенням (посадою), тобто військовослужбовці, котрим доручено постійно чи тимчасово керувати службовою діяльністю інших військовослужбовців або робітників та службовців (підлеглих); 2) начальники за військовим званням.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у т.ч. і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Для кваліфікації діяння за ст. 402 КК України не має значення, постійно чи тимчасово, письмовим чи усним розпорядженням призначено такого військовослужбовця виконувати обов`язки начальника.
Взагалі, до категорії військових начальників потрібно відносити всіх військовослужбовців, які мають підлеглих під час несення спеціальних служб (караульної, патрульної, внутрішньої, вахтової, бойового чергування, прикордонної) та користуються правом віддавати підлеглим накази і розпорядження в інтересах виконання завдань тієї чи іншої спеціальної служби.
Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.
Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось).
Наказ (розпорядження) може бути відданий письмово, усно або іншим способом, переданий безпосередньо підлеглому або через інших осіб, у тому числі по телефону, телеграфу, радіозв`язку тощо. З деяких питань військової служби встановлена тільки письмова форма віддання наказів (наприклад, з питань витрати грошових коштів).
Суттєве кримінально-правове значення має характер відданого наказу.
Так, наказ завжди має бути конкретним. Тому не можна розглядати як невиконання наказу невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, які містяться в статутах, порадниках, інструкціях тощо. Крім того, наказ має бути законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи, а наказ з фінансових, матеріально-технічних та кадрових питань, - крім того, у письмовій формі. Якщо наказ виданий з порушенням вимог, які до нього пред`являються законодавством, він є незаконним.
Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав. Разом з тим у випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження вони не підлягають виконанню (ст. 60 Конституції України). Підлеглий, який виконав явно злочинний наказ, та начальник, який його віддав, підлягають кримінальній відповідальності за вчинене.
Крім того, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано, чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника.
Відповідальність за ст. 402 КК настає за невиконання наказу, який містить конкретну вимогу. Невиконання вимог загальних обов`язкових норм, що містяться у статутах, рекомендаціях, інструкціях, не може розглядатися як непокора.
Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватись не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно. Публічна непокора, особливо перед строєм, як правило, свідчить про її підвищену суспільну небезпеку.
Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.
З суб`єктивної сторони відкрита відмова виконати наказ начальника вчинюється тільки з прямим умислом.
Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними і для його кваліфікації значення не мають.
Суб`єктом злочину можуть бути військовослужбовець чи військовозобов`язаний під час проходження зборів, які за своїм службовим становищем чи військовим званням є підлеглими начальнику, що віддав наказ.
Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, який проходив військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з особистих мотивів, розуміючи бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо вибуття 15.09.2025 в район виконання бойових (спеціальних) завдань прикордонною комендатурою швидкого реагування (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 в операційній зоні та прийняття у складі підрозділу участі у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, відновлення територіальної цілісності держави, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
Наказ віддавався усно, чітко, на близькій відстані до військовослужбовців у тому числі і до обвинуваченого, та був сформульований чітко, не припускав подвійного тлумачення, мав однозначне формулювання: вибути зазначеним в наказі військовослужбовцям на визначені позиції для подальшого виконання бойових завдань, а тому будь-якого додаткового роз`яснення не потребував, та підлягав безумовному виконанню ОСОБА_3 .
Суд критично ставиться до доводів сторони захисту про неможливість виконання бойового наказу за станом здоров`я, оскільки ОСОБА_3 проходив лікування протягом 2024 року за висновком гарнізонної військово-лікарської комісії визнаний придатним до військової служби. Зокрема, на час вчинення кримінального правопорушення довідка № 4525 від 04 вересня 2025 року не скасована та є чинною.
Таким чином, враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 402 КК України, так як він, будучи військовослужбовцем, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.
ОСОБА_3 є раніше не судимий, 25.11.2024 Деснянським районним судом м.Чернігова був звільнений від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України на підставі ч.5 ст.401 КК України для продовження проходження військової служби, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, під наглядом у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо. ( том 1 а.п.217-220, том 2 а.п.13)
Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Оскільки ОСОБА_3 свою вину не визнав, суд приходить до висновку про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття. Інших обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст.66 КК України не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК належить до категорії кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, отже має підвищену суспільну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є установлений порядок підлеглості, неминучим наслідком порушення якого в умовах ведення бойових дій є неможливість виконання бойових завдань, поразка на полі бою, наступ ворога, знищення населених пунктів, інфраструктури. З огляду на це, суд вважає, що боєздатність військового підрозділу прямо пов`язана зі станом військової дисципліни, що зумовлює захист цих правовідносин, а особливо в умовах воєнного стану.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його відношення до вчиненого, неможливо без ізоляції від суспільства, і вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з огляду на те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини, а тому може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся. 

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу та початок строку відбування покарання рахувати з дати його фактичного затримання в даному кримінальному провадженні 09 жовтня 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому за дане кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. 

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 09 жовтня 2025 року.
На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1