ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"04" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3191/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Ю.І. Мостепаненко
при секретарі судового засідання С.А. Самойловій 

за участю представників сторін:
від прокурора – Савицький Д.С. (посвідчення № 082975 від 13.10.2025 р.);
від Одеської міської ради – Павлюк В.С. (в порядку самопредставництва);
від відповідача – Голубков М.В. (ордер ВН №1646834 від 21.01.2026 р.);
від третьої особи – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3191/25
за позовом керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси (65000, м. Одеса, вул. Краснова, 10) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691);
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (65122, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, код ЄДРПОУ 43975154);
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
про скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс», в якому просить суд:
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (код ЄДРПОУ: 43975154) на об`єкт нерухомого майна – нежитлову будівлю загальною площею 197,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 2071069051101;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (код ЄДРПОУ: 43975154) усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , площею 202,8 кв.м шляхом її звільнення та знесення об`єкту самочинного будівництва – нежитлової будівлі загальною площею 197,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2071069051101), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси посилається на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області прийнято рішення від 17.04.2020, індексний номер 52005530 (з відкриттям розділу 2071069051101) про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – господарську будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 41,8 кв.м. Також прокурор вказує, що підставою для реєстрації права власності на вказану господарську будівлю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – Державному реєстрі прав) державним реєстратором зазначені наступні документи: довідка б/н від 10.04.2020, виготовлена ФОП Михайленко В.Ф.; технічний паспорт б/н від 10.04.2020, виготовлений ФОП Михайленко В.Ф., при цьому інші документи, які б могли посвідчувати право власності або які є підставою для набуття Шелковніковим М.Г. права власності на вказану будівлю, у реєстрі відсутні.
Як зазначає прокурор, відповідно до технічного паспорту серія та номер б/н від 10.04.2020, виданого ФОП Михайленко В.Ф., об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , складається із господарської будівлі, площею 41,8 кв.м, площа забудови – 47,2 кв.м; інвентаризаційна справа № бн. В графі «рік спорудження» будівлі зазначено 1991; у примітці до «схеми розташування будівлі» зазначено, що господарська будівлі літ. «А» побудована до 05.08.1992 та вона не є самочинним будівництвом.
За ствердженнями прокурора, технічний паспорт, на підставі якого зареєстровано право власності, не підтверджує право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття права власності Шелковнікова М.Г. на вищевказаний об`єкт нерухомості. Так, прокурор зауважує, що технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності.
У подальшому, як вказує прокурор, рішенням державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С., індексний номер 52722557 від 18.06.2020, внесено зміни до розділу № 2071069051101, а саме: змінено тип об`єкта з господарської будівлі на нежитлову; змінено загальну площу об`єкта з 41,8 кв.м на 197,7 кв.м. Підставою для реєстрації права власності на вказану господарську будівлю у Державному реєстрі прав державним реєстратором зазначені наступні документи: висновок, серія та номер 01365 від 09.06.2020, виданий ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»; технічний паспорт б/н від 06.06.2020, виготовлений ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна». Між тим прокурор зазначає, що відповідно до технічного паспорту б/н від 06.06.2020, виданого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», об`єкт нерухомого майна складається вже з 3 (трьох) основних та 3 (трьох) підсобних приміщень загальною площею 197,7 кв.м, площа забудови – 221,2 кв.м.
На думку прокурора, рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С., індексний номер 52722557 від 18.06.2020, яким внесено зміни щодо типу об`єкта з господарської будівлі на нежитлову та загальної площі об`єкта з 41,8 кв.м на 197,7 кв.м, що фактично свідчить про добудову частини приміщення, площею 155,9 кв.м, прийнято за відсутності документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документу на земельну ділянку під ним.
Разом з цим, як зазначає прокурор, рішенням державного реєстратора Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінової К.А. від 19.11.2020, індексний номер 55228451, на підставі акту прийому-передачі майна, серія та номер 1450, 1451 від 11.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстровано право власності на вказану вище нежитлову будівлю, площею 197,7 кв.м, за ТОВ «Капітан плюс» (ЄДРПОУ 43975154) шляхом передачі нерухомого майна до статутного капіталу.
Крім того, прокурор вказує, що Київською окружною прокуратурою м. Одеси в ході з`ясування законності будівництва та реєстрації права власності на вказану нежитлову будівлю, встановлене наступне. Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів ОМР № 01-19/476 від 29.03.2024 Одеською міською радою не приймалося рішень щодо надання у власність (користування) земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1. Крім того, з відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за вх. № 3199 від 02.05.2024 встановлено, що за інформацією відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Одеській області відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1. Також з відповіді Департаменту архітектури та містобудування ОМР № 01-15/14п від 22.01.2025 встановлено, що за інформацією архіву та відділу загального листування відсутні дані щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, а також відсутні відомості про отримання запитів щодо надання можливості розробки проектів землеустрою. В той же час, з відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР за вх. № 3335-24 від 08.05.2024 встановлено, що станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, відсутня. У Комунальному підприємстві «БТІ» ОМР інвентаризаційно-реєстраційна справа на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, також відсутня. З інформації УДАБК Одеської міської ради (лист № 01-6/17-11Пр від 14.02.2025) в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на будівництво об`єкту за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, державному реєстратору не подавався та в Державному реєстрі прав, відсутній. Також з відповіді Департаменту архітектури та містобудування ОМР № 01-15/14п від 22.01.2025 встановлено, що за інформацією архіву та відділу загального листування відсутні дані щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, а також відсутні відомості про отримання запитів щодо надання можливості розробки проектів землеустрою. З листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.06.2024 за № 1067/01-11 встановлено, що адреса: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 не присвоювалась.
У той же час, як вказує прокурор, з відповіді Департаменту архітектури та містобудування ОМР від 26.07.2024 № 01-15/215п встановлено, що Департаментом оформлено 2 (два) паспорти прив`язки групи тимчасових споруд, замовником яких є ТОВ «Капітан Плюс», строком до 23.04.2030, а саме: паспорт прив`язки група тимчасових пересувних літніх майданчиків (загальна площа - 82,00 м.кв) № 01-08/437 від 05.05.2020 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, замовник - ТОВ «Капітан плюс»; паспорт прив`язки група тимчасових пересувних літніх майданчиків (загальна площа - 82,50 м.кв) № 01-08/438 від 05.05.2020 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, замовник - ТОВ «Капітан плюс».
Між тим прокурор зазначає, що з відповіді Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР від 12.08.2024 за № 923/01-16 встановлено, що між Управлінням та ТОВ «Капітан Плюс» укладено 2 договори на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, загальною площею 82,5 кв.м та 82,0 кв.м, а саме договір № ТС-1244/20 від 14.12.2020 та № ТС-12454/20 від 14.12.2020.
Як вказує прокурор, з акту обстеження, проведеного Київською районною адміністрацією ОМР (лист від 03.06.2024 за № 1067/01-11), встановлено, що на момент обстеження вказана будівля експлуатується. Між ТОВ «Капітан Плюс» та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР наявні 2 (два) вищевказані договори № ТС-1244/20 від 14.12.2020 та № ТС-12454/20 від 14.12.2020.
Поряд з цим, як зауважує прокурор, Київською окружною прокуратурою міста Одеси здійснюється нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12021160380000045 від 15.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України та підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 12025162480000831 від 26.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 1 ст. 209 КК України. У межах кримінального провадження слідчим 24.02.2025 проведено огляд приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 із залученням судового експерта, представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, Департаменту земельних ресурсів ОМР, Департаменту архітектури та містобудування ОМР, Київської районної адміністрації ОМР, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР та попередньо встановлено, що тимчасові споруди за вказаною адресою відсутні, а об`єкт нерухомості загальною площею 197,7 кв.м має ознаки капітальності. При цьому прокурор додає, що в ході огляду за вказаною адресою на місцях, визначених у вищевказаних паспортах прив`язки, тимчасових пересувних літніх майданчиків не встановлено, а нежитлова будівля використовується під станцію технічного обслуговування автомобілів.
Крім того, прокурор зазначає, що з листа Департаменту архітектури та містобудування ОМР від 10.04.2025 за № 01-15/92п стало відомо, що Департамент анулював дію паспортів прив`язки група тимчасових пересувних літніх майданчиків за №№ 01-08/437, 01-08/438 від 05.05.2020 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, замовник - ТОВ «КАПІТАН ПЛЮС». Також з документів, наданих Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР в ході допиту 11.04.2025 представника Управління, повідомлено прокуратуру про розірвання Управлінням договорів на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд за № ТС-1244/20 від 14.12.2020 та № ТС-12454/20 від 14.12.2020.
Наразі прокурор зауважує, що за результатом проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 05/25 від 31.03.2025 у кримінальному провадженні № 12021160380000045 від 15.01.2021 встановлено, що об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, фактично має площу 182,7 кв.м, площа забудови – 202,8 кв.м. Нежитлова будівля відноситься до ІІІ групи капітальності та є об`єктом нерухомості. 
Таким чином, як вказує прокурор, Шелковніков М.Г. шляхом самочинного будівництва господарської будівлі, реконструйованої в подальшому у нежитлову будівлю зі збільшенням площі забудови, без вихідних даних на проектування та належно затвердженого проекту будівництва, відповідних дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт, без документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності площею 202,8 кв.м, що є порушенням прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Одночасно із позовною заявою прокурор звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити ТОВ “Капітан плюс” (код ЄДРПОУ: 43975154) проведення будь-яких будівельних робіт (реконструкції, знесення тощо) на самовільно зайнятій земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Корольова академіка, буд. 122/1; заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна – нежитлової будівлі, загальною площею 197,7 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2071069051101).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 11.08.2025 справу № 916/3191/25 розподілено судді Степановій Л.В.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.08.2025 заяву про забезпечення позову (вх. №2-1289/25 від 11.08.2025) у справі № 916/3191/25 розподілено судді Степановій Л.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 року у справі № 916/3191/25 заяву керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси (вх. №2-1289/25 від 11.08.2025) про забезпечення позову задоволено частково; заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна – нежитлової будівлі, загальною площею 197,7 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2071069051101); у решті вимог заяви відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3191/25 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 15.09.2025; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .
В судовому засіданні 15.09.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні у справі №916/3191/25 до 14.10.2025, про що повідомлено відповідача та третю особу ухвалою суду від 15.09.2025 в порядку ст. 120 ГПК України.
В судовому засіданні 14.10.2025 судом постановлено протокольну ухвалу, якою оголошено перерву у підготовчому засіданні у справі № 916/3191/25 до 18.11.2025, про що повідомлено відповідача та третю особу ухвалою суду від 15.09.2025 в порядку ст. 120 ГПК України.
Розпорядженням керівника апарату № 197 від 23.10.2025 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/3191/25 у зв`язку із прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 21.10.2025 № 2163/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку».
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 справу № 916/3191/25 розподілено судді Мостепаненко Ю.І.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2025 року суддею Мостепаненко Ю.І. прийнято справу № 916/3191/25 до свого провадження; постановлено розгляд справи здійснювати спочатку; підготовче засідання призначено на 26 листопада 2025 р. о 14:00 год.
В судовому засіданні 26.11.2025 судом постановлено ухвалу без оформлення окремого документа про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання у справі № 916/3191/25 на 14.01.2026 о 12:00 год.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 року повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» та ОСОБА_1 про відкладення підготовчого засідання у справі № 916/3191/25 на 14 січня 2026 р. о 12:00 год.
Судове засідання, призначене на 14.01.2026, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. на лікарняному з 12.01.2026, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 року, враховуючи вихід судді Мостепаненко Ю.І. з лікарняного, з метою повного та всебічного розгляду справи, забезпечення принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, призначено підготовче засідання у справі № 916/3191/25 у розумний строк - згідно ст. 114 ГПК України - на 18 лютого 2026 р. о 14:00 год.
18.02.2026 до суду від ТОВ “«Капітан плюс» надійшли: відзив на позовну заяву (вх. № 5943/26) та клопотання про призначення експертизи (вх. № 5959/26).
Здійснивши у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" перевірку наявності у відповідача електронного кабінету, суд встановив, що у ТОВ “Капітан плюс” (код ЄДРПОУ 43975154), як у особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, - в порушення положень ст. 6 ГПК України - відповідний кабінет відсутній, що підтверджено відповіддю №31333430 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, - з огляду на що, ухвалою суду від 18.02.2026 року відзив на позовну заяву ТОВ «Капітан плюс» (вх. № 5943/26 від 18.02.2026) та клопотання про призначення експертизи (вх. № 5959/26 від 18.02.2026), подані по справі № 916/3191/25, повернуто без розгляду.
В судовому засіданні 18.02.2026 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 916/3191/25 та призначення справи до розгляду по суті на 04.03.2026 о 09:30 год.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.02.2026 року повідомлено ОСОБА_1 про призначення справи № 916/3191/25 до розгляду по суті в засіданні суду 04 березня 2026 р. о 09:30 год. 
19.02.2026 до суду ТОВ «Капітан плюс» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6061/26) та клопотання про призначення експертизи (вх. № 6063/26).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2026 року відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (вх. № 6061/26 від 19.02.2026), поданий по справі № 916/3191/25, залишено без розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2026 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» про призначення експертизи (вх. № 6063/26 від 19.02.2026), подане по справі № 916/3191/25, залишено без розгляду. 
В судовому засіданні 04.03.2026 року представником відповідача заявлено усне клопотання про витребування у прокуратури оригіналів матеріалів досудового розслідування, що є додатками до позовної заяви, та дослідження їх у судовому засіданні, - яке розглянуто судом та залишено без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, враховуючи, що відповідачем не наведено поважних причин неможливості його заявлення та подання у підготовчому провадженні, про що оголошено протокольну ухвалу.
Також 04.03.2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» у судовому засіданні подані господарському суду пояснення щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи № 05/25 від 31.03.2025 (вх. № 7714/26), в яких відповідач вважає висновки судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 05/25 від 31.03.2025, проведеної у кримінальному провадженні № 12021160380000045 від 15.01.2021, на яку посилається прокурор, неповними та необґрунтованими. Також відповідач зазначає, що при проведенні зазначеної експертизи взагалі не досліджувалися фундаменти, не здійснювались обміри фундаменту та не вирішено питання: чи відповідає бетонна основа, на якій розташована споруда, вимогам ДБН, чи цей фундамент нерозривно пов`язаний зі спірним приміщенням, чи є вони однією капітальною спорудою або можливо розібрати металеву конструкцію, яка знаходиться на підвищенні і ця конструкція не втратить своєї цінності. Без такого дослідження, як зазначає відповідач, неможливо встановити чи будівля є нерухомим майном або тимчасовою спорудою, а тому вищезазначений висновок судового експерта є неповним та недостовірним.
Враховуючи вищенаведене, той факт, що висновок експерта є неповним та недостовірним, для правильного вирішення справи наявна необхідність у призначенні додаткової судової будівельно-технічної експертизи для вирішення наступних питань:
1) Чи наявний у споруди, розташованій за адресою м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, такий конструктивний елемент як «фундамент» (у функціональному значенні цього слова), що з`єднує споруду із землею і передає всі навантаження на основу, складену ґрунтами (природну) чи штучну?
2) Чи можливо віднести основу, на якій розташована споруда за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, до поняття «фундамент»?
3) Чи відповідає основа, на якій розташована споруда за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, вимогам ДБН В.21 -10-2009 «Основи та фундаменти. Основні положення проектування»? Якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності?
4) Чи є споруда, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, тимчасовою спорудою або нерухомим майном?
Судом у засіданні 04.03.2026 року долучено письмові пояснення до матеріалів справи, при цьому, розглянувши клопотання відповідача про призначення експертизи, викладене у письмових поясненнях, суд залишив його без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, враховуючи, що відповідачем не наведено поважних причин неможливості його подання у підготовчому провадженні, про що оголошено протокольну ухвалу.
Разом з тим, в судовому засіданні 04.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» подано господарському суду письмову промову у судових дебатах (вх. № 7715/26), в якій відповідач вказує, що, ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, позов не визнає в повному обсязі, вважає його необґрунтованим, таким, який грубо порушує норми матеріального та процесуального законодавства України, а тому просить відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності, відповідач вказує, що у зв`язку з неефективним способом захисту слід відмовити у задоволенні заявленої позивачем позовної вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (код ЄДРПОУ: 43975154) на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю загальною площею 197,7 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Корольова академіка, буд. 122/1 із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 2071069051101.
Щодо позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самовільної нежитлової будівлі відповідач зазначає, що на спірній земельній ділянці фактично розташована тимчасова споруда, встановлена ТОВ «Капітан Плюс» для здійснення підприємницької діяльності на підставі паспортів прив`язки № 01-08/438, № 01-08/437 від 05.05.2020, виданих Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради та договорів ТС-1244/20, ТС-1245/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 14.12.2020, укладеному з Управлінням споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради. При цьому, відповідач зауважує, що, зважаючи на предмет та підстави заявленого прокурором позову, визначальним у спорі є з`ясування правового статусу спірного об`єкту, а саме: чи є він тимчасовою спорудою, чи капітальною будівлею, від цього залежить також порядок реалізації повноважень міської ради щодо їх демонтажу.
За ствердженнями відповідача, існуючий на сьогоднішній день спірний об`єкт, встановлений ТОВ «Капітан Плюс» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, є саме тимчасовою, а не капітальною спорудою, оскільки є одноповерховою спорудою, що виготовлена з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлена тимчасово, а тому є саме рухомим, а не нерухомим майном. Також, як вказує відповідач, спірна тимчасова споруда встановлена за погодженням відповідного органу з питань містобудування та архітектури міської ради у встановленому законодавством порядку на підставі паспорту прив`язки, як це визначено в ст. 28 Закону N 3038 і Порядку N 0244, відповідно, така тимчасова споруда не може бути визнана як самовільно встановлена.
Судом у засіданні 04.03.2026 року долучено письмову промову у судових дебатах відповідача до матеріалів справи.
В судовому засіданні 04.03.2026 року представники прокуратури та позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовільнити; представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні. 
Третя особа – Шелковніков М.Г. в жодне судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи шляхом надсилання ухвал суду на адресу реєстрації, що зазначена у відповіді № 1660748 від 12.08.2025, отриманої судом з Єдиного державного демографічного реєстру.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Як вбачається з матеріалів справи, надіслані Шелковнікову М.Г. рекомендованими листами з позначкою "Судова повістка" ухвали суду було повернуто поштою із відмітками у довідках поштової установи: "адресант відсутній за вказаною адресою", про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення.
Згідно частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою реєстрації третьої особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення третій особі відповідної ухвали суду.
Разом з тим, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Судом додатково, з метою повідомлення відповідача та третьої особи про хід розгляду справи були розміщені оголошення ухвал суду на офіційному сайті Судової влади України, які містяться в матеріалах справи.
Враховуючи ту обставину, що в умовах воєнного стану суди продовжують працювати в штатному режимі, з огляду на необхідність повідомлення учасників справи про наявність судового розгляду з метою забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд розглянув дану справу в межах розумного строку на підставі ст. 114 ГПК України.
В судовому засіданні 04.03.2026 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до технічного паспорту серія та номер б/н від 10.04.2020, виготовленого фізичною особою-підприємцем Михайленком В.Ф. на замовлення Шелковнікова М.Г., об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , складається із господарської будівлі, площею 41,8 кв.м, площа забудови – 47,2 кв.м. При цьому в графі «рік спорудження» будівлі зазначено 1991. У примітці до «схеми розташування будівлі» зазначено, що господарська будівлі літ. «А» побудована до 05.08.1992 та вона не є самочинним будівництвом.
Також у наявній у матеріалах справи довідці б/н від 10.04.2020, виготовленій ФОП Михайленко В.Ф., зазначено, що під час проведення технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що Шелковніковим М.Г. за вказаною адресою побудовано у 1991 році господарську будівлю літ. «А», загальною площею 41,8 кв.м. На думку інженера з інвентаризації нерухомого майна Циклінського С.В., у зв`язку з тим, що господарська будівля літ. «А» побудована до 05.08.1992, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 за № 127, вона не є самочинним будівництвом та не підлягає введенню в експлуатацію.
Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2020 № 207058565, державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області прийнято рішення від 17.04.2020, індексний номер 52005530 (з відкриттям розділу 2071069051101) про реєстрацію права власності за Шелковніковим М.Г. на об`єкт нерухомого майна – господарську будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 41,8 кв.м.
При цьому підставою для реєстрації права власності на вказану господарську будівлю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором зазначені наступні документи: довідка б/н від 10.04.2020, виготовлена ФОП Михайленко В.Ф.; технічний паспорт б/н від 10.04.2020, виготовлений ФОП Михайленко В.Ф., тобто зазначені вище судом технічний паспорт та довідка.
У подальшому, як встановлено судом та вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 438709884, рішенням державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С., індексний номер 52722557 від 18.06.2020, внесено зміни до розділу № 2071069051101, а саме: змінено тип об`єкта з господарської будівлі на нежитлову; змінено загальну площу об`єкта з 41,8 кв.м на 197,7 кв.м. Так, підставою для реєстрації права власності на вказану господарську будівлю у Державному реєстрі прав державним реєстратором зазначені наступні документи: висновок, серія та номер 01365 від 09.06.2020, виданий ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»; технічний паспорт б/н від 06.06.2020, виготовлений ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна».
Згідно з технічним паспортом б/н від 06.06.2020, виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» на замовлення Шелковнікова М.Г., об`єкт нерухомого майна складається вже з 3 (трьох) основних та 3 (трьох) підсобних приміщень загальною площею 197,7 кв.м, площа забудови – 221,2 кв.м.
При цьому у висновку № 01365 від 09.06.2020, виданому ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», зазначено, що під час технічної інвентаризації встановлено, що об`єкт нерухомого майна використовується власником – ОСОБА_1 як об`єкт нерухомості у вигляді нежитлової будівлі. Вказана нежитлова будівля на момент технічної інвентаризації складається в цілому з «нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 197,7 кв.м. На думку інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 , зміна призначення об`єкту під нежитлову будівлю не передбачає проведення робіт, після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію, відповідно до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406 (із змінами та доповненнями), об ’єкт інвентаризація якого проведена, за набором приміщень, площею, наявністю інсоляції в приміщеннях відповідає вимогам, як нежитлова будівля. Загальна площа об`єкту нерухомого майна збільшена до 197,7 кв.м за рахунок проведення робіт, що не потребують документів; які дають право на їх виконання відповідно до «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право па їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406 (із змінами та доповненнями). За таких обставин, об`єкт нерухомого майна, належний на праві приватної власності ОСОБА_1 , може використовуватись як об`єкт нежитлової нерухомості у вигляді нежитлової будівлі розташованої за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 197,7 кв.м.
Подалі, як встановлено судом, протоколом № 1 засновників (учасників) про утворення Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» від 09.11.2020 вирішено: 
1) створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс»; 
2) встановити статутний капітал Товариства у розмірі 2 000 000,00 (два мільйона) грн. 00 коп., що складається з вкладів засновників: 
ОСОБА_4 – вносить до статутного капіталу Товариства грошові кошти на загальну суму 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп.
ОСОБА_1 – вносить до статутного капіталу Товариства грошові кошти на загальну суму 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп., а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 197,7 кв.м, вартістю - 1 000 000 (один мільйон) гри. 00 коп. Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Мельник Т.І. 15 квітня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2071069051101, номер запису про право власності: 36287502.
Розподілити частки у статутному капіталі наступним чином:
ОСОБА_4 - 50 відсотків Статутного капіталу Товариства; 
ОСОБА_1 - 50 відсотків Статутного капіталу Товариства.
Засновники Товариства погодили грошову оцінку нерухомого майна, що вносить ОСОБА_1 у загальному розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп.
3) Затвердити Статут Товариства.
4) Обрати директором Товариства ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 ). Директору Товариства виконувати обов`язки директора з моменту призначення на посаду.
Справжність підписів на вказаному протоколі № 1 від 09.11.2020 року засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. При цьому вказаний протокол № 1 зареєстровано у реєстрі за №№ 1434, 1435.
Також судом встановлено, що 11.11.2020 року між ОСОБА_1 (учасником ТОВ «Капітан плюс») та ОСОБА_5 (директором ТОВ «Капітан плюс») складено та підписано акт прийому – передачі майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс», відповідно до якого учасник ТОВ «Капітал плюс» - ОСОБА_1 передає до статутного (складеного) капіталу Товариства наступне майно на загальну суму 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп., а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 197,7 кв.м, вартістю - 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Мельник Т.І. 15 квітня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2071069051101, номер запису про право власності: 36287502. Директор Товариства - ОСОБА_5 приймає вищевказане майно для подальшої передачі на баланс Товариства після його державної реєстрації.
Справжність підписів на вказаному акті від 11.11.2020 року засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. При цьому вказаний акт зареєстровано у реєстрі за №№ 1450, 1451.
У подальшому, рішенням державного реєстратора Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінової К.А. від 19.11.2020, індексний номер 55228451, на підставі вказаного вище акту прийому-передачі майна, серія та номер 1450, 1451 від 11.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстровано право власності на вказану вище нежитлову будівлю, площею 197,7 кв.м за ТОВ «Капітан плюс» (код ЄДРПОУ 43975154) шляхом передачі нерухомого майна до статутного капіталу. Вказане вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2020 № 233211081.
При цьому згідно з відповіддю Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/476 від 29.03.2024 на запит Київської окружної прокуратури міста Одеси, Одеською міською радою не приймалося рішень щодо надання у власність (користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, з відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за вх. № 3199 від 02.05.2024 вбачається, що за інформацією відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Одеській області відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим прокурор вважає, що ОСОБА_1 здійснено будівництво нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності дозвільних документів на виконання будівельних робіт та документів щодо прийняття закінчених будівництвом об`єктів нерухомого майна до експлуатації, а також на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, з огляду на що таке будівництво є самочинним. Відтак, на переконання прокурора, ОСОБА_1 шляхом самочинного будівництва господарської будівлі, реконструйованої в подальшому у нежитлову будівлю зі збільшенням площі забудови, без вихідних даних на проєктування та належно затвердженого проєкту будівництва, відповідних дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт, без документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності площею 202,8 кв.м, що є порушенням прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з цим позовом.
Щодо повноважень прокурора на звернення до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України “Про прокуратуру?.
За положеннями ст. 23 Закону України “Про прокуратуру? представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру? дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
“Інтереси держави? охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави?, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17.
Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під “нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій?, у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Водночас, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166“б?, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі № 910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 30.01.2019 у справі № 47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.
Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.
Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зауважує, що органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції захисту інтересів держави у вищевикладених спірних правовідносинах, є Одеська міська рада як власник земельної ділянки, за рахунок якої самочинно збудовано, в подальшому реконструйовано та зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1.
Верховний Суд в своїй постанові у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 роз`яснив, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що
перешкоджали такому зверненню тощо.
Так, Київською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради направлено лист № 423ВИХ-25 від 17.01.2025 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходи реагування стосовно захисту порушених прав на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1.
У листі-відповіді Київської районної адміністрації № 58/01-10 від 07.02.2025 Київську окружну прокуратуру м. Одеси проінформовано, що за ймовірним фактом самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності, адміністрацією всі наявні матеріали перевірок за вказаною адресою направлені до Юридичного Департаменту Одеської міської ради для розгляду можливості звернення до суду.
У подальшому, Київська окружна прокуратура м. Одеси направила лист на адресу Одеської міської ради № 2651ВИХ-25 від 18.04.2025 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходи реагування за вказаним фактом.
У листі-відповіді Київської районної адміністрації № 298/01-10 від 19.05.2025 за дорученням першого заступника міського голови Олександра Філатова зазначено, що адміністрацією 07.02.2025 всі наявні матеріали перевірок за вказаною адресою направлені до Юридичного Департаменту Одеської міської ради для розгляду можливості звернення до суду.
05.08.2025 заступник керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в поряду ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” повідомив Одеську міську раду про підготовку для подачі до Господарського суду Одеської області позовної заяви.
З урахуванням наведеного прокурором обґрунтування, а також вищезазначених норм матеріального та процесуального права і судової практики, суд вважає, що представництво прокурором інтересів держави в суді в даному випадку є правомірним.
Правовідносини сторін у даній справі регулюються наступними нормами права.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 Цивільного кодексу України).
Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 звернула увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 “Право власності на землю (земельну ділянку)”, тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).
Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).
Заявлені Прокурором позовні вимоги фактично спрямовані на захист права комунальної власності територіальної громади в особі міської ради на земельну ділянку, на якій Відповідач, без отримання у власність (користування) земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, а також без дотримання встановленого законом порядку, звів капітальну споруду, а також здійснив реконструкцію вже існуючої капітальної споруди.
Згідно з абз. 1 п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, у редакції, що діяла на момент проведення державної реєстрації (далі – Порядок), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. 
Разом із заявою, відповідно до абз. 1 п. 9 Порядку, заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку від 25.12.2015 № 1127. 
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені вказаним Порядком. Перелік документів, необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно, визначений ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. п. 40, 41 Порядку.
Відповідно до п. 41 Порядку реєстрації ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Відповідно до п. 42 Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 
1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 
2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Як встановлено господарським судом вище, підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, загальною площею 41,8 кв.м, державним реєстратором зазначено наступні документи: довідка б/н від 10.04.2020, виготовлена ФОП Михайленко В.Ф. технічний паспорт б/н від 10.04.2020, виготовлений ФОП Михайленко В.Ф.
Відповідно до ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.
Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради. 
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 № 809 затверджено Положення про Адресний реєстр міста Одеси, яким встановлено порядок резервування, визначення, відповідності, підтвердження та присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Одеси.
Відповідно до п. 1.1 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, адресний реєстр міста Одеси – це електронна база даних, яка містить відомості про адреси об`єктів нерухомого майна, розташованих на території міста Одеси.
Так, із листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.06.2024 за № 1067/01-11 встановлено, що адреса: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 не присвоювалася, ТОВ «Капітан плюс» з відповідною заявою не зверталося. Вказане свідчить про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна.
Отже, вказана адреса, а саме: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 самовільно використана заявником та внесена державним реєстратором до Державного реєстру прав з порушеннями вимог чинного законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та без надання підтверджуючих документів, які вимагаються п.п. 41, 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127 від 25.12.2015, як обов`язковий документ для державної реєстрації права власності.
Нормами ст.ст. 90, 95, 102-1 Земельного Кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції, чинній на момент здійснення будівництва), фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 26 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; 4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).
З огляду на викладене суд зазначає, що до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/476 від 29.03.2024 та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 10-15-0.3-2401/2-24 від 16.04.2024 інформація щодо набуття будь-якою особою права власності чи користування на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, відсутня.
Відтак, судом встановлено, що ТОВ «Капітан плюс» не набувало у встановленому законом порядку право власності або користування на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Положеннями ч. 3 ст. 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” визначено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України “Про оцінку впливу на довкілля”.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Таким чином, враховуючи викладені положення законодавства, належними документами, які підтверджують законність будівельних робіт у відповідності до ст.ст. 34, 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” є повідомлення про початок виконання будівельних робіт/дозвіл на виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації/акт готовності об`єкта до експлуатації.
Разом з тим, господарський суд зауважує, що матеріали даної господарської справи не містять відповідних дозвільних документів на початок виконання Шелковніковим Михайлом Григоровичем будівельних робіт, а також документів, що підтверджують прийняття спірного об`єкту нерухомого майна до експлуатації.
При цьому, з відповіді Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради за вх. № 2875 від 18.04.2024 вбачається, що за інформацією архіву та відділу загального листування відсутні дані щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, а також відсутні відомості про отримання запитів щодо надання можливості розробки проектів землеустрою.
Крім того, з інформації УДАБК Одеської міської ради (лист № 01-6/17-11Пр від 14.02.2025) в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на будівництво об`єкту за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1.
Між тим, з документів електронної реєстраційної справи № 2071069051101 вбачається, що документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, державному реєстратору не подавався та в Державному реєстрі прав, відсутній.
Крім того, з відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР за вх. № 3335 від 08.05.2024 вбачається, що станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, відсутня.
В той же час, з відповіді Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.07.2024 № 01-15/215п, встановлено, що Департаментом оформлено 2 (два) паспорти прив`язки групи тимчасових споруд, замовником яких є ТОВ «Капітан Плюс» строком до 23.04.2030, а саме: 
- паспорт прив`язки група тимчасових пересувних літніх майданчиків (загальна площа - 82,00 м.кв.) № 01-08/437 від 05.05.2020, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, замовник - ТОВ «Капітан Плюс»; 
- паспорт прив`язки група тимчасових пересувних літніх майданчиків (загальна площа - 82,50 м.кв.) № 01-08/438 від 05.05.2020, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, замовник - ТОВ «Капітан Плюс».
Із матеріалів справи вбачається, що 29.05.2024 року головні спеціалісти Київської районної адміністрації ОМР разом із залученими головними спеціалістами Департаменту земельних ресурсів ОМР та Департаменту архітектури та містобудування ОМР проведено обстеження об`єкту містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудови м. Одеси: вул. Академіка Корольова, буд. 122/1, за результатами якого складено акт від 29.05.2024. Так, у вказаному акті зазначено, що за вказаною адресою розташована одноповерхова господарська будівля; на момент обстеження дана будівля експлуатувалася; будівельні або ремонтні роботи за вказаною адресою не проводились; за інформацією Департаменту земельних ресурсів ОМР рішеннями міської ради дана земельна ділянка у власність або у користування не передавалась; за інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР в реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо початку виконання підготовчих або будівельних робіт за вказаною адресою; за інформацією Департаменту архітектури та містобудування ОМР містобудівні умови та обмеження за вказаною адресою на надавалися; за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля загальною площею 197,7 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 належить ТОВ «Капітан Плюс» на праві приватної власності. В ході перевірки встановлено, що за вказаною адресою наявний договір № ТС-1245/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності загальною площею 82,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, терміном користування з 10.12.2020 по 23.04.2030, а також договір № ТС-1244/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності загальною площею 82,5 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, терміном користування з 10.12.2020 по 23.04.2030, укладених між ТОВ «Капітан Плюс» та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.
При цьому з відповіді Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 12.08.2024 за № 923/01-16 встановлено, що між Управлінням та ТОВ «Капітан Плюс» укладено 2 договори на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, загальною площею 82,5 кв.м та 82,0 кв.м, а саме договір № ТС-1244/20 від 14.12.2020 та № ТС-1245/20 від 14.12.2020. 
Крім того, судом встановлено, що у межах кримінального провадження № 12021160380000045 від 15.01.2021 слідчим 24.02.2025 проведено огляд приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 із залученням судового експерта, представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, за результатами якого складено протокол огляду приміщення від 24.02.2025. Так, у вказаному протоколі, зокрема, зазначено, що тимчасові споруди за вказаною адресою відсутні, а об`єкт нерухомості загальною площею 197,7 кв.м має ознаки капітальності; в ході огляду за вказаною адресою на місцях, визначених у вищевказаних паспортах прив`язки, тимчасових пересувних літніх майданчиків не встановлено; нежитлова будівля використовується під станцію технічного обслуговування автомобілів.
Між тим, у листі ТОВ «Інфокс» в особі Філії «Інфоксводоканал» № 478-04/427 від 31.01.2025 останнє зазначило, між ТОВ «Інфокс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітан Плюс» укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 04075/3 від 28.12.2020 по об`єкту площею 197,7 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1.
Так, із листа АТ «ДТЕК Одеські електромережі» № 101/55/03 від 27.01.2025, адресованого Київській окружній прокуратурі м. Одеси, вбачається, що за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1 АТ «ДТЕК Одеські електромережі» укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №9424 від 21.12.2020 на об`єкт нежитлова будівля з ТОВ «Капітан плюс».
Разом з тим, із листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 10.04.2025 за № 01-15/92п вбачається, що Департамент анулював дію паспортів прив`язки група тимчасових пересувних літніх майданчиків за №№ 01-08/437, 01-08/438 від 05.05.2020 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, замовник - ТОВ «Капітан плюс».
Крім того, за результатом проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 05/25 від 31.03.2025 у кримінальному провадженні № 12021160380000045 від 15.01.2021 встановлено, що об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 122/1, фактично має площу 182,7 кв.м, площа забудови – 202,8 кв.м. Нежитлова будівля відноситься до ІІІ групи капітальності та є об`єктом нерухомості.
При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 22-1 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” відомості, що містяться в електронній системі, є достовірними, а також відкритими і загальнодоступними, крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків, паспортних даних, місця проживання фізичної особи, договорів про надання послуг, документів, поданих фізичними та юридичними особами для отримання послуг, визначених цим Законом, та іншої інформації, перелік якої визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку ведення електронної системи.
Згідно з ч. 2 ст. 22-1 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.
Як вбачається з Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua/), розділи “Декларативні та дозвільні документи від 06.07.2020”, у Шелковнікова Михайла Григоровича відсутні дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт та документи щодо прийняття спірного об`єкта нерухомого майна до експлуатації.
Таким чином, судом встановлено, що Шелковніковим Михайлом Григоровичем здійснено будівництво об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41,8 кв.м за відсутності документів, які надають право на виконання будівельних робіт та документів, які посвідчують прийняття закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації.
Враховуючи викладене, а також керуючись вказаними нормами законодавства, суд вважає, що державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна з огляду на відсутність документів, передбачених п.п. 41,42 Порядку № 1127 від 25.12.2015, мала прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна – господарську будівлю, загальною площею 41,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 за Шелковніковим М.Г., з огляду на що рішення вказаного державного реєстратора № 52005530 від 17.04.2020 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41,8 кв.м за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 36287502) прийняте з порушенням п.п. 41,42 Порядку № 1127 від 25.12.2015 та Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» є незаконним.
Подалі, як встановлено судом вище, у період з 17.04.2020 (дата реєстрації на 41,8 кв.м) по 06.06.2020 (дата виготовлення технічного паспорта на об`єкт, площею 197,7 кв.м) ОСОБА_1 проведено реконструкцію господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , площею 41,8 кв.м шляхом зміни основних техніко-економічних показників, а саме: змінено тип об`єкта з господарської будівлі на нежитлову; змінено загальну
площу об`єкта з 41,8 кв.м на 197,7 кв.м.
Відповідно до п. 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», які затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 за № 163, реконструкція – це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» передбачено, що будівельні роботи це – роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. 
Тобто, зміна функціонального призначення приміщень можлива лише шляхом проведення реконструкції (проведення будівельних робіт) та прийняття реконструйованого об`єкту до експлуатації на підставі відповідних декларативних або дозвільних документів, зареєстрованих або виданих органами державного архітектурно-будівельного контролю.
Відповідно до п. 45 Порядку для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються:
1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);
2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності). 
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Частиною 2 ст. 5 Закону передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Як зазначалося судом вище, згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також з листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеською міської ради № 01-6/17-11Пр від 14.02.2025 відсутня інформація щодо реєстрації будь-яких документів, що дають право на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 .
Відтак, державним реєстратором проведено зміни до розділу на вищевказаний об`єкт без наявності усіх необхідних документів. Враховуючи вищевикладене, рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. № 52722557 від 18.06.2020 про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , за Шелковніковим М.Г. (номер запису про право власності: 36287502) прийняте за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта з порушенням п. 45 Порядку № 1127 від 25.12.2015 та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» є незаконним.
Також господарський суд вважає за необхідне зауважити, що в силу п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.
Доктриною venire contra factum proprium закріплено принцип добросовісності. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Таким чином, ОСОБА_1 діяв недобросовісно, порушуючи право власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку під об`єктом за адресою: АДРЕСА_2 , спочатку на 41,8 кв.м, а в подальшому на 197,7 кв.м. Вказана незаконна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна призвела до вибуття земельної ділянки, площею 202,8 кв.м під об`єктом з комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
Крім того, з урахуванням загальновизнаного принципу приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам, ОСОБА_1 не міг передати за актом приймання-передачі ТОВ «Капітан плюс» спірну нежитлову будівлю, загальною площе 197,7 кв.м, так як в дійсності не набував права власності на означений об`єкт, оскільки вказаний об`єкт є самочинно збудованим, а державна реєстрація речового права не являється сама по собі підставою набуття права власності.
При цьому, суд зауважує, що Одеська міська рада як орган, через який територіальна громада міста Одеси здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема, вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.
Враховуючи, що державна реєстрація прав приватної власності на нежитлову будівлю була здійснена незаконно, а зазначене майно є об`єктом самочинного будівництва, така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу Державного реєстру прав.
З огляду на викладене, господарський суд погоджується з твердженнями прокурора, що для ефективного захисту прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, належною позовною вимогою є вимога про скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ «Капітан плюс» на нежитлову будівлю, загальною площею 197,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.
Щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва суд зазначає, що зважаючи на відсутність у Шелковнікова М.Г. будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , з огляду на відсутність відповідного дозволу на будівництво, введення об`єкту в експлуатацію, документа про присвоєння адреси, об`єкт нерухомості, загальною площею 197,7 кв.м за вказаною адресою є об`єктом самочинного будівництва. 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
У певних випадках спосіб захисту імперативно “прив`язаний” до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін “встановлений законом” означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини? суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Концепція “майна? в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і “майном?.
Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. 
Частинами 1, 2 ст. 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:
- право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно;
- якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок;
- на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.
Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
При цьому, формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
Тобто, відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (див., зокрема, пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.
Як вже було зазначено, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва.
У постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц сформовано наступний правовий висновок: системний аналіз положень ст. 376 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво.
Наразі суд зазначає, що між міською радою та товариством жодних орендних правовідносин щодо спірної земельної ділянки не існує, право власності на таку земельну ділянку орендарем не набуто. При цьому, у матеріалах даної господарської справи № 916/3191/25 відсутні належні та допустимі докази, які би свідчили про наявність у відповідача будь-яких дозволів на виконання будівельних робіт та/або реконструкції. Поряд із цим, у матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання права власності Відповідача на об`єкт самочинного будівництва.
Враховуючи те, що спірний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності з порушенням вимог земельного законодавства, суд доходить висновку, що позовна вимога про усунення перешкод шляхом звільнення земельної ділянки та знесення об`єкта самочинного будівництва є законною та обґрунтованою, адже власник земельної ділянки – територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради повинен безперешкодно користуватися своїм майном задля повного, ефективного та своєчасного захисту своїх порушених прав.
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, на підставі ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн підлягають покладенню на Відповідача.
Керуючись ст. 53, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Позов керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
2. Скасувати державну реєстрацію права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (код ЄДРПОУ: 43975154) на об`єкт нерухомого майна – нежитлову будівлю загальною площею 197,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 2071069051101.
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (код ЄДРПОУ: 43975154) усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , площею 202,8 кв.м шляхом її звільнення та знесення об`єкту самочинного будівництва – нежитлової будівлі загальною площею 197,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2071069051101), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітан плюс» (65122, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 122/1; код ЄДРПОУ: 43975154) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; код ЄДРПОУ 03528552; рахунок № UA 808201720343100002000000564, банк отримувача - ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача – 820172, код класифікації доходів бюджету – 22030101) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4844/чотири тисячі вісімсот сорок чотири/грн. 80 коп. та судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у сумі 1211/одна тисяча двісті одинадцять/грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Повне рішення складено та підписано 10 березня 2026 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко