Справа №317/4135/25
Провадження №2/333/740/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року        м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді:        Наумової І.Й..,
за участю секретаря судового засідання:     Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтований наступним.
11.03.2020 року між ОСОБА_1 (як позичальницею) та ТОВ «Сучасний Факторинг» (ЄДРПОУ: 35310044) (як кредитодавецем) було укладено Кредитний договір №11200742093 згідно з умовами якого сума кредиту за даним Договором складає 7996.00 грн., зі строком повернення до 11.03.2021 р., зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 5%, повернення кредитних коштів шляхом сплати щомісячних платежів.
Відповідачка не виконала свої кредитні зобов`язання. Заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою діяльністю «Сучасний Факторинг» за Кредитним договором № 11200742093 від 11.03.2020 р. станом на 29.07.2025 р. включно становить 11 194,40 грн., а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 7996.00 (грн. коп.)., - загальна заборгованість за сумою комісії становить: 3198.40 (грн. коп.).
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 11 194, 40 грн. та судові витрати на сплату судового збору та правничу допомогу.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, та зазначив, що у разі неявки відповідачки не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася. З урахуванням положень ст. 128 ЦПК України, про час, дату та місце слухання повідомлена. Своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позов не скористалася. Із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду чи відкладення слухання справи не зверталася.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд 16.02.2026 р. постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, тобто у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів..
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачки на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
11.03.2020 року між ТОВ «Сучасний факторинг» та відповідачкою у справі було укладено кредитний договір №11200742093.
Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором.
В даному договору сторонами погоджені наступні умови кредитування: 
- назва кредитного продукту - ЧЕК + 4 ПЛАТЕЖА (п.п.3.1 договору); 
- вартість товару 17096 грн. (п.п.3.2); 
- перший внесок складає 9100,00 грн. та сплачується покупцем продавцю в момент придбання товару (п.п.3.3); 
- перелік товарів та послуг, які придбаваються за рахунок кредитних коштів, визначено покупцем у листі-зобов`язанні. Факт отримання товару та послуг підтверджується особистим підписом покупця у листі-зобов`язанні та/або відповідному правочині на отримання послуг (п.п.3.4); 
- сума кредиту складає 7 996 грн. (п.п.3.5); 
- строк користування кредитом 12 місяців (п.п.3.6); 
- плата за користування кредитом складається з: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0% від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 0% річних від загальної суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту (п.п.3.7).
Відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору, відповідачка зобов`язалась повертати кредитні кошти шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 666,34 грн., та сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом по 399,80 грн. Останній строк погашення кредиту – 11.03.2021 р. 
Відповідно до листа-зобов`язання від 11.03.2020 року, який засвідчений особистим підписом відповідачки, позивач зобов`язався надати споживчий кредит відповідачці у розмірі 7996,00 грн. для оплати товарів згідно списку. З відмітці продавця товару вбачається, що відповідачка отримала зазначений в даному листі товар.
З виписки з особового рахунку вбачається, що відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула в отримані нею кредитні кошти, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7996,00 грн. Відповідачкою не спростована дана обставина належними доказами. Також згідно цього виписки, у відповідачки наявна заборгованість зі сплати комісії у розмірі 3198,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог.
Згідно з ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Враховуючи, що відповідачка не виконала свої кредитні зобов`язання та не повернула у встановлені кредитним договором строки тіло кредиту в обумовленому сторонами договору розмірі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7996,00 грн.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії, суд враховує наступне. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Умовами кредитного договору №11200742093 від 11.03.2020 року, передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту. При цьому у визначених термінах та понять, вказаних у вступній частині договору, визначено комісію як плату за користування кредитом, а в пункті 3 як комісію за управління кредитом, але в кредитному договорі відсутній перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які фактично надаються позичальнику та за які встановлено щомісячну комісію. 
Ураховуючи, що позивач не надав доказів наявності переліку таких додаткових та супутніх послуг кредитування за які споживач має сплачувати додаткову оплату і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення даного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за управління кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21.
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №496/3134/19.
З урахуванням того, що судом положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно вносити плату за управління кредитом визнані нікчемними відповідно до частин 1.2 статті 11 та частини 5 статті 12 Закону України «про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що нарахована сума комісії цьому по кредитному договору і заявлена по ній сума заборгованості є безпідставною.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості по комісії за кредитним договором у розмірі 3198.40 грн., не підлягають задоволенню.
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення на його користь з відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору та оплату правничих послуг.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за подання цього позову сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується відповідним платіжним документом.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем у цій справі суду надано копію Договору № 20/06-СФ від 20.06.2025 р., укладеного між позивачем та АБ «Тараса Онищенка» про надання правничої допомогу, акту № 260 прийому-передачі наданих послуг про надання вищевказаним адвокатським бюро правничих послуг у цій справі на суму 5000 грн.
Заяви про зменшення витрат на правничу допомогу від відповідачки не надходило. 
З огляду на часткове задоволення позовних вимог (71,43 %), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору у розмірі 1730,32 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3571,50 грн. В іншій частині заявлені вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» (код в ЄДРПОУ: 35310044) заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору №11200742093 від 11.03.2020 року в розмірі 7 996 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 00 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» (код в ЄДРПОУ: 35310044) судові витрати у загальному розмірі 5301,82 грн., в тому числі: витрати на сплату судового збору у розмірі 1730,32 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3571,50 грн.
В іншій частині, заявлені вимоги, - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя        І.Й. Наумова