Справа № 571/5/26 
Провадження № 2/571/145/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року        с-ще Рокитне
Рокитнівський районний суд Рівненської області у складі
головуючої судді       Качмар М.Я.,
за участю секретаря судового засідання   Качановської О.Ф.,
представника позивача – адвоката    Смика А.І.,
відповідача        ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів,

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів у розмірі 40760 грн.
Позов обґрунтований тим, що судовим наказом Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03.09.2024 по справі № 571/1835/24 стягнуто із відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.
Так як відповідач сплачувати аліменти в добровільному порядку не бажав, позивачем подано до ДВС заяву про примусове виконання рішення суду, у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження №76226598 від 07.10.2024.
Однак, не дивлячись на те, що рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей набрало законної сили, відповідач належним чином його не виконує, зокрема сплачує аліменти невчасно та хаотично, що призвело до виникнення заборгованості.
Посилаючись на вказані обставини, а також на положення ст. 196 СК України, позивач просила суд задовольнити вказану позовну заяву.
Ухвалою суду від 05 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04 лютого 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовної заяви. З огляду на те, що на даний час отримує пенсію у сумі 2361 грн по ІІІ групі інвалідності за станом здоров`я, крім пенсії доходу іншого не має.
Ухвалою суду від 06 лютого 2026 року, клопотання адвоката Смика Андрія Івановича про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін – задоволено та змінено порядок розгляду цивільної справи за позовом - із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Смик А.І. позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити їх. Також добавив, що несплата аліментів відповідачем аліментів має умисний, тривалий та систематичний характер. Відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Додатково зазначив, що хворіє, потребує дороговартісного лікування, єдиний його дохід – пенсія. Від сплати аліментів та дітей не відмовляється. Просив відмовити у задоволенні позову. 
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 06.04.2005 між сторонами було укладено шлюб.
У шлюбі у сторін є троє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двоє з яких на даний час неповнолітні.
Судовим наказом від 03.09.2024 стягнуто із відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.
Відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує, внаслідок чого станом на 25.12.2025 утворилася заборгованість у розмірі 41225,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який складено державним виконавцем. (а.с.19)
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, 13.01.2026 ОСОБА_1 встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності. (а.с.50)
Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №704 від 10.04.2024, ОСОБА_1 «протипоказана важка праця та праця з психоемоційним навантаженням», види професій «праця за фахом». (а.с. 84) 
Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
У відповідності до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.
Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
За змістом ч.1, ч.2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт існування заборгованості зі сплати аліментів саме з вини відповідача, оскільки як встановлено судом, відповідач, будучи обізнаним про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, такі сплачував не регулярно, чим допустив утворення заборгованості зі сплати аліментів, при цьому, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, або доказів, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав.
Крім того, суд враховує, що обчислений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам в сумі 41225,81 грн., сторонами не оскаржувався, доказів, які б спростовували розмір цієї заборгованості, суду не надано, а тому такий розрахунок суд вважає вірним, належним та обґрунтованим і бере його до уваги при ухваленні вказаного рішення.
З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України, якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/697/21,від 10 січня 2024 у справі № 359/240/21, від 19 лютого 2024 у справі № 761/893/23.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості та розрахунку пені по аліментах вбачається, що розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 40760 гривень.
Суд погоджується з розрахунком розміру пені наданим позивачем.
При цьому, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Обов`язок утримувати дітей не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач фактично не оскаржує розмір пені, тобто визнає його, а заявляє про неможливість його сплати через стан здоров`я.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дітей, у тому числі і на підставі відповідного судового наказу. Проте, свої зобов`язання вчасно та в повному обсязі не виконував, а тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах на підставі якої нарахована пеня. Заперечень чи спростувань відповідач не подав, іншого розрахунку суду не представлено.
Наведене свідчить, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.
Розмір пені в сумі 40760 гривень є обґрунтованим, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Посилання відповідача на встановлення йому групи інвалідності, як на підставу матеріальної неспроможності суд відхиляє, оскільки інвалідність не є підставою, що перешкоджає сплаті аліментів. Грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей зобов`язані виплачувати всі батьки, тим більше ті, щодо яких виноситься судове рішення. Неможливість власними коштами забезпечити своє утримання не знімає з відповідача обов`язки, передбачені законодавством України по виплаті аліментів. Незалежно від того, чи є чоловік інвалідом І, ІІ або ІІІ груп - аліменти на утримання неповнолітніх дітей надавати він зобов`язаний. Поряд з цим, згідно Програми реабілітації інваліда, яку відповідач долучив до відзиву, міститься обмеження лише щодо важкої праці та праці з психоемоційним навантаженням, дозволено працю за фахом. 
Стягнення неустойки сприятиме захисту інтересів дитини, її права на належний рівень життя та належне виконання зобов`язання зі сплати аліментів боржником надалі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою підлягає сплаті судовий збір у розмірі, що визначається як один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Беручи до уваги, що позивач при поданні до суду позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.7, 181, 182, 191, 199-202 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовну заяву задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 40760 грн (сорок тисяч сімсот шістдесят гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривень 20 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 03.03.2026 року.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя         М.Я.Качмар