ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року 
м. Київ

справа №640/12332/19
адміністративне провадження № К/990/32137/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 про закриття провадження у справі (головуючий суддя Комшелюк Т.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 (головуючий суддя Сорочко Є.О., судді: Коротких А.Ю., Чаку Є.В.) у справі № 640/12332/19 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
08.07.2019 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Сумигаз» (далі - АТ «Сумигаз») звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність НКРЕКП з перегляду та встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу для позивача відповідно до заяв від 10.01.2019 № 40005.1-Сл-157-0119 та від 26.02.2019 № 4 0005.1-Сл-1779-0219; 
стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача збитки в розмірі 854 326 519, 94 грн, завдані відповідачем.
Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу збитків (майнової шкоди) за період з 01.09.2014 по 31.03.2017 залишено без розгляду.
26.03.2025 через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.
Подане клопотання обґрунтовано тим, що на розгляді Шостого апеляційного адміністративного суду в апеляційному порядку перебувала адміністративна справа № 640/12810/19.
Предметом спору у цій справі було: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду по суті з прийняттям рішення в порядку статті 14 Закону України від 22.09.2019 № 1540-VІІІ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» заяв суб`єкта господарювання АТ «Сумигаз» про перегляд (встановлення) тарифу на послугу з розподілу природного газу від 10.01.2019 № 40005.1-Сл-157-0119 та від 26.02.2019 № 40005.1-Сл-1779-0219; зобов`язання НКРЕКП поновити розгляд заяв про встановлення (перегляд) тарифу суб`єкта господарювання АТ «Сумигаз» газу від 10.01.2019 № 40005.1-Сл-157-0119 та від 26.02.2019 № 40005.1-Сл-1779-0219 та розглянути їх по суті з винесенням рішення з дотриманням принципу економічної обґрунтованості тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, в тому числі включивши до складу такого тарифу суму компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу, що підлягає включенню при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки, яка складає 876 127,226 тис. грн, а саме: 742 480,700 тис. грн (без ПДВ) - суму компенсації недоотриманої виручки за період з 01.04.2017 по 30.06.2019 (компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України); 133 646,526 тис. грн - 18 % податку на прибуток. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність НКРЕКП щодо незабезпечення належного розгляду звернень АТ «Сумигаз» про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами на 2019 рік у бік економічно обґрунтованого. 
Зобов`язано НКРЕКП встановити для АТ «Сумигаз» економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, включивши до складу такого тарифу суму компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу, що підлягає включенню при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки, яка складає 876 127,226 тис. грн, а саме: 742 480,700 тис. грн (без ПДВ) - суму компенсації недоотриманої виручки за період з 01.04.2017 по 30.06.2019 (компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України); 133 646,526 тис. грн - 18 % податку на прибуток. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Отже, як стверджує відповідач, предмети позовів у вказаних справах збігаються, оскільки предметом розгляду у справі № 640/12810/19, зокрема, є компенсація недоотриманої тарифної виручки по всім елементам витрат (тарифної виручки), а також і вартість газу для технологічних та власних потреб. 
Також згідно з частиною другою статті 4 Закону України від 14.07.2021 № 1639-IX «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (далі - Закон № 1639-IX) НКРЕКП затверджуються обсяги перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої операторами газорозподільних систем до НКРЕКП (у тому числі до Національної комісії регулювання електроенергетики України; далі - НКРЕ), над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими НКРЕКП (у тому числі НКРЕ), з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що підлягають врегулюванню згідно з частиною першою цієї статті, відповідного оператора газорозподільних систем, включеного до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, окремо по кожному розрахунку, поданому відповідно до частини другої статті 3 цього Закону.
Постановою НКРЕКП від 16.11.2022 № 1468 «Про включення АТ «Сумигаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу» АТ «Сумигаз» включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, у зв`язку з чим Товариство є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1639-IX.
Постановою НКРЕКП 01.10.2024 № 1681 «Про затвердження АТ «Сумигаз» обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу» АТ «Сумигаз» затверджено обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу за період надання послуг з розподілу природного газу до 31.12.2019 включно на загальну суму 461 481,92 тис. грн (без ПДВ).
З цих підстав відповідач вважав, що слід закрити провадження у справі з двох різних підстав, а саме: якщо є такі рішення, що набрали законної сили, постанова у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункти 4, 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України; далі - КАС України).
Позивачем подано заперечення проти закриття провадження у справі. Такі заперечення обґрунтовані тим, що у справі № 640/12810/19 не вирішувалось питання покриття збитків, які заявлені до стягнення у справі № 640/12332/19. Тому правових підстав для закриття провадження у справі немає.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, провадження в адміністративній справі № 640/12332/19 закрито.
29.07.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Сумигаз», в якій скаржник просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 про закриття провадження у справі та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Сумигаз» на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 про закриття провадження у справі та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 640/12332/19 за позовом АТ «Сумигаз» до НКРЕКП про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та витребувано справу № 640/12332/19 з Рівненського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23.03.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України. 

ІІ. ОЦІНКА СУДів попередніх ІНСТАНЦІй
Закриваючи провадження у справі на підставі пунктів 4, 8 частини першої статті 238 КАС України суд першої інстанції виходив з того, що за змістом позовної заяви, судом було встановлено, що сума 854 326 519,94 грн, як стверджує позивач, є збитками за період з 01.09.2014 по 31.05.2019, в т. ч.: 526 313 206,19 грн без ПДВ - недоотриманої тарифної виручки у вигляді компенсації витрат на природний газ для виробничо-технологічних втрат та витрат власних потреб; 105 262 641,24 грн - 20 % ПДВ; 94 736 377,11 грн - 18 % податок на прибуток; 95 739 847,49 грн - інфляційних втрат; 26 564 214,62 грн - 3 % річних; 2 710 233,29 грн - сума, яка була стягнута з АТ «Сумигаз» на користь НАК «Нафтогаз України» через несвоєчасні розрахунки за придбаний природний газ на власні потреби.
Суд першої інстанції вказав, що вказана сума 854 326 519,94 грн зазначена позивачем в загальному за період з 01.09.2014 по 31.05.2019 без розбивки по роках.
Водночас, ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу збитків (майнової шкоди) за період з 01.09.2014 по 31.03.2017, залишено без розгляду.
Таким чином, виокремити конкретну суму за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 недоотриманої позивачем тарифної виручки у вигляді компенсації витрат на природний газ для виробничо-технологічних втрат та витрат власних потреб неможливо.
Разом з тим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі № 640/12810/19, окрім іншого, зобов`язано НКРЕКП встановити для АТ «Сумигаз» економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема включивши до складу такого тарифу суму компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу, що підлягає включенню при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки, яка складає 876 127,226 тис. грн, а саме: 742 480,700 тис. грн (без ПДВ) - суму компенсації недоотриманої виручки за період з 01.04.2017 по 30.06.2019 (компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України); 133 646,526 тис. грн - 18 % податку на прибуток.
Отже, період часу з 01.04.2017 по 31.05.2019 щодо недоотриманої позивачем тарифної виручки у вигляді компенсації витрат на природний газ для виробничо-технологічних втрат та витрат власних потреб в адміністративній справі № 640/12332/19 охоплюється періодом часу з 01.04.2017 по 30.06.2019 в адміністративній справі № 640/12810/19.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що питання компенсації недоотриманої тарифної виручки у сумі 742 480,70 тис. грн (без ПДВ) за період з 01.04.2017 по 30.06.2019 (компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності, які не були включені до складу витрат структури тарифу) та 133 646,526 тис. грн - 18 % податку на прибуток, вже були вирішені в ході судового розгляду у справі № 640/12810/19.
Також судом першої інстанції було встановлено, що право АТ «Сумигаз» на включення до структури тарифу реалізовано з прийняттям Постанови НКРЕКП від 24.12.2019 № 3039 (зі змінами), якою враховано суму компенсацій витрат за попередні періоди у розмірі 42 884,40 тис. грн, що визначена, зокрема, з урахуванням необхідності фінансування компенсацій: недоотриманої тарифної виручки за 2015 - 2018 роки, витрат, пов`язаних із різницею в цінах при закупівлі у 2015 - 2018 роках природного газу для виробничо-технологічних витрат, нормативних та питомих втрат.
Водночас Постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3039 (зі змінами) у встановленому законом порядку не оскаржувалась, отже, позивач погоджується зі встановленим тарифом та визначеним розміром суми компенсацій за попередній період.
Суд першої інстанції наголосив, що станом на час розгляду справи діє Закон № 1639-IX, який розроблено з метою визначення комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, зокрема і для урегулювання заборгованостей суб`єктів ринку природного газу.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1639-IX НКРЕКП затверджуються обсяги перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої операторами газорозподільних систем до НКРЕКП (у тому числі до НКРЕ), над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими НКРЕКП (у тому числі НКРЕ), з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що підлягають врегулюванню згідно з частиною першою цієї статті, відповідного оператора газорозподільних систем, включеного до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, окремо по кожному розрахунку, поданому відповідно до частини другої статті 3 цього Закону.
Так, Постановою НКРЕКП від 16.11.2022 № 1468 «Про включення АТ «Сумигаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу», АТ «Сумигаз» включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Отже, Товариство є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1639-IX.
Також, постановою НКРЕКП від 01.10.2024 № 1681 «Про затвердження АТ «Сумигаз» обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу» АТ «Сумигаз» затверджено обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу за період надання послуг з розподілу природного газу до 31.12.2019 включно на загальну суму 461 481,92 тис. грн (без ПДВ).
Вказану суму визначило безпосередньо товариство і цю ж суму погоджено відповідачем у повному обсязі, що не заперечується позивачем. 
Отже, за висновками суду першої інстанції, відповідачем на час розгляду цієї справи в суді порушення були виправлені та у суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Зважаючи на викладене в його сукупності, з урахуванням приписів пунктів 4, 8 частини першої статті 238 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.
Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, зауваживши, що питання бездіяльності відповідача щодо розгляду заяв позивача від 10.01.2019 № 40005.1-Сл-157-0119 та від 26.02.2019 № 40005.1-Сл-1779-0219 з питання перегляду та встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу вже вирішене судом у межах іншої справи № 640/12810/19.
Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу, що позовні вимоги у цій частині у справах № 640/12810/19 та № 640/12332/19 сформульовані по-різному, однак їх суть, підстави, а також предмет захисту (порушене право) є тотожними.
Відтак у цій частині позовних вимог є таке, що набрало законної сили рішення суду про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Щодо інших позовних вимог в частині стягнення збитків за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно долученого до позовної заяви розрахунку збитку позивачем заявлено до відшкодування за період 01.04.2017 по 31.05.2019 - 389 414 418,14 грн збитку, 29 925 855,23 грн інфляційних втрат, 9 957 068,18 грн 3% річних, загалом - 429 297 341,55 грн. Також позивач врахував 2 710 233,29 грн - сума, яка була стягнута з АТ «Сумигаз» на користь НАК «Нафтогаз України» через несвоєчасні розрахунки за придбаний природний газ на власні потреби.
Отже, за висновками судів, питання компенсації спірних сум за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 у розмірі 429 297 341,55 грн також було вирішено у справі № 640/12810/19 у спосіб включення їх як компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство до складу тарифу: 876 127 226 грн, з яких 742 480 700 грн компенсації недоотриманої виручки, а також 133 646 526 грн податку на прибуток.
У цій справі позивач фактично заявив лише інший спосіб отримання відшкодування - стягнення коштів, на противагу тому, який був заявлений у справі № 640/12810/19 - включення компенсації у склад тарифу.
Суд апеляційної інстанції наголосив, що розгляд та вирішення даного спору по суті в частині стягнення заявлених збитків може фактично призвести до подвійного отримання позивачем відшкодування: у спосіб врахування його у складі тарифу та додатково у спосіб стягнення на підставі судового рішення, що суперечить приписам чинного законодавства.
Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на приписи частини п`ятої статті 21 КАС України, зазначивши, що оскільки судом першої інстанції правомірно закрито провадження в частині позовних вимог щодо оскарження бездіяльності відповідача протиправною, то подальший розгляд позовних вимог про стягнення збитків (заподіяної шкоди) є неможливим у порядку адміністративного судочинства окремо від вимог щодо вирішення публічно-правового спору.

ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме: від 09.10.2018 у справі № 809/487/18, від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16, від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19, від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 06.02.2023 у справі № 140/559/22, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2025 у справі № 990/364/24. 
Мотивує власну позицію позивач тим, що справи № 640/12810/19 та № 640/12332/19 не є тотожними. Так, ці справи стосуються тарифів для оператора газорозподільчих мереж, але у цих справах єдине, що пересікається, так це діючий тариф, який діяв у спірний період, і який був взятий за основу як відправна точка для розрахунків збитків та компенсацій. 
Позивач переконує, що джерела отримання товариством коштів, період, за який стягуються збитки та їх правова природа, сума, яка підлягає стягненню, та як розраховувались заявлені до стягнення суми суттєво різняться.
Різниться і обсяг доказів, що подавався АТ «Сумигаз» у справах № 640/12810/19 (немайновий спір) та № 640/12332/19 (майновий спір), та фактичні обставини, різними є і постанови Регулятора, якими обґрунтовуються позовні вимоги тощо.
Наголошує позивач і на тому, що у цій справі повного відновлення його законних прав (інтересів) внаслідок затвердження НКРЕКП суми, яка може бути врегульована Законом № 1639-IX, не відбулось, що свідчить про протиправне закриття судом першої інстанції провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України.
НКРЕКП подано відзив на касаційну скаргу, мотивований тим, що позивач у своїй касаційній скарзі щодо оскарження ухвали про закриття провадження у справі № 640/12332/19, аналогічно до своєї апеляційної скарги, безпідставно акцентує увагу виключно на матеріальних вимогах про стягнення збитків у розмірі 854 326 519,94 грн, подаючи їх як підставу для скасування ухвали про закриття провадження. При цьому позивач умисно уникає обґрунтування позовних вимог щодо тотожності предмета спору зі справою № 640/12810/19 та виправлення НКРЕКП оскаржуваної бездіяльності, що є ключовими підставами закриття провадження відповідно до пунктів 4 та 8 частини першої статті 238 КАС України. 

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою-другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам скаржника, Верховний Суд виходить з такого.
Предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін судом апеляційної інстанції, про закриття провадження у цій справі з підстав, визначених пунктами 4 та 8 частини першої статті 238 КАС України.
Зокрема, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності є таке, що набрало законної сили рішення суду про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі № 640/12810/19 (пункт 4 частини першої статті 238 КАС України).
Щодо позовних вимог про стягнення збитків суди виходили з того, що питання компенсації спірних сум за період з 01.04.2017 по 31.05.2019 у розмірі 429 297 341,55 грн також було вирішено у справі № 640/12810/19 у спосіб включення їх як компенсації для покриття витрат, яких зазнало підприємство, до складу тарифу (пункт 4 частини першої статті 238 КАС України). В іншій же частині заявлених до стягнення збитків відповідачем на час розгляду цієї справи в суді порушення були виправлені і при цьому у суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8 частини першої статті 238 КАС України).
Колегія суддів зауважує, що АТ «Сумигаз» не оскаржує рішення судів попередніх інстанцій в частині закриття провадження у цій справі щодо визнання протиправною бездіяльності НКРЕКП з перегляду та встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу для позивача відповідно до заяв від 10.01.2019 № 40005.1-Сл-157-0119 та від 26.02.2019 № 4 0005.1-Сл-1779-0219.
Мотиви касаційної скарги в повній мірі стосуються незаконності, на думку позивача, закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення збитків з підстав, визначених пунктами 4, 8 частини першої статті 238 КАС України.
За змістом частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
За своєю правовою природою збитки є формою майнової шкоди, яка виражається в грошовій оцінці втрат, понесених унаслідок порушення прав. 
За змістом частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: 
вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; 
такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. 
В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Як зазначено вище, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, провадження у адміністративній справі № 640/12332/19 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності закрито з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили рішення суду про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі № 640/12810/19 (пункт 4 частини першої статті 238 КАС України).
За таких обставин, оскільки обов`язковою умовою для встановлення наявності або відсутності підстав для відшкодування шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень щодо встановлення/не встановлення тарифів, є оцінка судом таких дій суб`єкта владних повноважень, відсутність останніх (визнання дій, бездіяльності протиправною) у складі позовних вимог унеможливлює вирішення цього питання у визначений статтею 21 КАС України спосіб.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції пославшись на статтю 21 КАС України фактично визнав вимоги про стягнення збитків похідними від основної вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною, що виявилося достатнім для прийняття процесуального рішення суду апеляційної інстанції.
Водночас відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частин першої, четвертої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення збитків, проте помилилися з мотивами такого закриття (провадження у справі у відповідній частині підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України), то оскаржувані рішення підлягають зміні з викладенням їх мотивів у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» задовольнити частково.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 про закриття провадження у справі та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 640/12332/19 змінити в частині мотивів закриття провадження у справі.
В решті судові рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук