Справа № 643/16057/25
Провадження № 2/643/1488/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026   

07 квітня 2026 року місто Харків
Салтівський районний суд містаХаркова у складі:
головуючого судді Сугачової О.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника – Усенка М.І. звернулося до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 , якою просить стягнути з останньої на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 2783049 від 05.01.2022 у розмірі 53 270,07 грн, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 05.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2783049, згідно з умовами якого відповідачка отримала 11 700,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. ТОВ «Лінеура Україна» умови Кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредит. Відповідачка зі свого боку не виконала умови Кредитного договору. 10.08.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2783049 від 05.01.2022. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором у встановленому Договором порядку та строки, ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 53 270,07 грн, яка складається із: 11 699,99 грн – заборгованість за тілом кредиту; 41 570,08 грн – заборгованість за процентами, яку представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача. Також, представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. 
Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. 
Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідачці направлено копію позовної заяви з додатками до неї, ухвалу про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
З боку відповідачки до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позовних вимог, не надіслано, зустрічну позовну заяву не пред`явлено.
Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 13.10.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» відомостей, що становлять банківську таємницю.
Зазначена ухвала суду про витребування доказів неодноразово направлялася на адресу АТ КБ «ПриватБанк» рекомендованими листами з повідомленнями, про що в матеріалах справи містяться відповідні підтвердження.
АТ КБ «ПриватБанк» отримував ухвалу суду від 13.10.2025, однак протягом тривалого часу витребувані відомості суду не надані, причини невиконання ухвали суду від 13.10.2025 не повідомлені.
Відтак, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до такого.
Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 05.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049.
Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором
Умовами Кредитного договору визначено, що Товариство надало відповідачці кредит у розмірі 11700,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором; строк кредиту – 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах, визначених п. 4.2 Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Знижена процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується відповідно до умов, визначених п. 1.4 Договору. 
Відповідно до п. 2.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. 
Наведені умови кредитування, які, серед іншого, відображені також і в Паспорті споживчого кредиту, та інформація, яка надається споживачу до укладення Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, 05.01.2022 підписано між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. Укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 . Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049 від 05.01.2022 та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту було підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 05.01.2022. 
Підписавши 05.01.2022 Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до позовної заяви, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою ОСОБА_1 за Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049 виконало та надало їй кредит у розмірі 11 700,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .
Всупереч умов Договору, відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
10.08.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2783049 від 05.01.2022
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 53 270,07 грн. 
Представник позивача у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049 від 05.01.2022, ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання перед позивачем. 
Як видно із змісту позовної заяви, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем становить 53 270,07 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, з боку позивача суду надано: копію Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049 від 05.01.2022, копію Паспорта споживчого кредиту, копію листа ТОВ «УПР» від 04.03.2024, розрахунок заборгованості, копію Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, копію Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, копію Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 10.08.2023 до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, копію платіжної інструкції № 72296 від 10.08.2023 до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, копію досудової вимоги.
Так, із наданих позивачем документів вбачається, що Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049 від 05.01.2022 сторонами укладено в електронній формі.
При цьому, матеріали справи не містять жодних належних доказів виконання ТОВ «Лінеура Україна» (Первісним кредитором) своїх зобов`язань перед відповідачкою за вказаним Договором. 
Тобто, позивач не надав суду належних доказів здійснення транзакції у розмірі 11 700,00 грн ТОВ «Лінеура Україна» (Первісним кредитором) на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_1 , а також квитанції/платіжної інструкції про зарахування на картковий рахунок відповідачки вказаної суми кредиту.
Крім того, з боку позивача суду не надано доказів належності відповідачці ОСОБА_1 картки з номером, на який нібито була перерахована сума кредиту.
Позивачем також не надано до суду виписки по рахунку відповідачки за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2783049 від 05.01.2022. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1ст. 642 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. 
У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.
Представник позивача посилається у якості доказів наявності у відповідачки заборгованості на Витяг з Реєстру боржників, отриманий під час відступлення права вимоги. Однак такий Реєстр сам собою не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містить даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено той чи інший витяг. 
Таким чином, подані з боку позивача докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. 
Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачкою умов відповідного договору. 
Згідно із Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.04.2012 № 578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. 
Отже, наданий позивачем Витяг з Реєстру боржників не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання відповідачкою коштів кредиту, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним вище Договором.
Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог з боку позивача суду не надано. 
Надані з боку позивача докази є недостатніми, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За таких обставин, з урахуванням викладеного вище, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Далі, згідно зі статтею 133 ЦПК України, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу включено до складу судових витрат. 
Відповідно до платіжної інструкції № 21249 від 08.09.2025 при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. 
Також, відповідно до Акту № 551 наданих послуг (правової (правничої) допомоги від 05.09.2025 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ЦПК України.
Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати пов`язані з розглядом справи слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова