ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2903/23  Номер провадження 22-ц/814/1524/26	Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
розглянув у м. Полтаві в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 17 листопада 2026 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 62 403,98 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 15.01.2018 між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 укладений договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у гривні у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 100 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 3,2% на місяць.
Відповідач зобов`язання зі своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, тому утворилася заборгованість у сумі 62 403,98 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 22 955,62 грн та витрати зі сплату судового збору у сумі 987,44 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не дослідив механізму отримання банківських послуг проєкту «Monobank», а також процедуру погодження споживачем Умов і правил обслуговування рахунків. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, а також отримання їх примірників в мобільному додатку. Відповідач завантажив мобільний додаток «monobank», пройшов ідентифікацію, висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному додатку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, а також проводив банківські операції. Відтак, сторонами були погоджені усі істотні умови договору, зокрема, і щодо порядку погашення заборгованості та розміру процентної ставки. Відповідач погашав заборгованість за процентами, а тому суд помилково вважав, що сторони не узгодили такі умови договору.
Звертають увагу суду, що на підтвердження погашення та виникнення заборгованості за кредитом банком було надано розрахунок заборгованості та виписки по аналітичним рахункам ОСОБА_1 які безпідставно не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2018 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг у АТ «Універсал Банк» (т.1 а.с.12).
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
Крім того, відповідач в анкеті-заяві зазначив, що просить вважати: наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, як відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п.6). Усе листування щодо цього договору просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.(п.11)
На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 100 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно наданого Банком розрахунку за станом на 08.08.2023 заборгованість за договором №б/н від 15.01.2018 становить 62 403,98 грн, що є заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту).( т.1 а.с.16-23)

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту погодження з відповідачем умов кредитування. Дослідивши виписку про рух коштів по картці, яка охоплює період користування відповідачем кредитною карткою з моменту її видачі, суд встановив, що за період з 30.06.2021 по 08.08.2023 банком були списані відсотки на залишок поточної заборгованості відповідача за кредитом в загальному розмірі 39 448,36 грн. Вказані відсотки були списані банком за рахунок тіла кредиту, без належного договору та згоди відповідача на їх списання, а тому таке нарахування та саме списання є безпідставним.
Оскільки позивач самовільно включив в заборгованість нараховані відсотки, які фактично погашені позичальником, за рахунок чого збільшив заборгованість за тілом кредиту на 39 448,36 грн, суд першої інстанції вважав що заборгованість за тілом кредиту становить 22 955,62 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
АТ «Універсал Банк» посилається на те, що відповідач підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що відповідачка ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення.
Проте, наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, Паспорт споживчого кредиту не містять підпису ОСОБА_1 .
Підписана Винником Д.Г. анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише його анкетні дані та контактну інформацію і не містить жодних відомостей про умови кредитування та обрання певної банківської послуги.
Представник АТ «Універсал Банк» зазначав, що факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що в анкеті-заяві відповідача висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному додатку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»
У постанові ВС від 18 травня 2022 року (справа №697/302/20) підтверджено, що саме наведений вище підхід до оцінки факта узгодження між сторонами істотних умов договору застосовується також і у межах правовідносин, що виникають у зв`язку із укладенням кредитного договору у системі Monobank, що запроваджена (практикується) АТ «Універсал Банк».
Отже, АТ «Універсал Банк» не довело належними та допустимими доказами факт узгодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору. 
В матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.
Списання АТ «Універсал Банк» коштів в рахунок погашення заборгованості за процентами не свідчить про погодження із відповідачем умов про порядок сплати та розмір процентної ставки. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості у повному обсязі.
Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення. 
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош 

В.М.Триголов