ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/9357/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Димарчук Т.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про:
- визнання протиправною бездіяльності щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки;
зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2015, 2016, 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
визнання протиправною бездіяльності щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій;
зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 та від 03.10.2024 по справі №140/1601/23.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у спірний період з 2015 року по 2021 рік проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2021 №415-ОС позивача звільнено зі служби, виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення частини.
Разом з тим, при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки відповідач протиправно не враховував щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” (далі - постанова КМУ від 22.09.2010 №889).
Окрім того, при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення.
З наведених підстав просить позов задовольнити. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 08.09.2025, представник Військової частини НОМЕР_1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених НОМЕР_2 прикордонному загону коштів, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Постанови КМУ від 22.09.2010 №889, та Інструкції № 558.
Статтею 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входить: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Стаття 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачає виплату грошової допомоги на оздоровлення один раз на рік, розрахунок якої здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення. 
При цьому, "щомісячна додаткова грошова винагорода", виплата якої регулювалася Постановою КМУ від 22.09.2010 №889, не є постійною складовою місячного грошового забезпечення для цілей розрахунку грошової допомоги на оздоровлення. Вона мала стимулюючий характер і не включалася до бази розрахунку зазначеної допомоги.
Вказує, що індексація не є складовою місячного грошового забезпечення для розрахунку одноразової допомоги при звільненні, оскільки індексація є компенсаційним механізмом, а не частиною основного грошового забезпечення та як компенсаційний механізм не включається до бази для розрахунку середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) для виплати компенсації за невикористану відпустку, якщо це прямо не передбачено законодавством або відповідними нормативними актами.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що всі нарахування та виплати позивачу були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження протиправності дій відповідача. Вимоги позивача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при розрахунку спірних виплат є необґрунтованими, оскільки ці складові не підлягали включенню до бази розрахунку відповідно до чинного законодавства та практики його застосування.
З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Дослідивши письмові докази та пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в органах ДПС України, в тому числі з 2015 по 2021 роки у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 20.07.2021 №415-ОС майстер-сержанта ОСОБА_1 , старшину - начальника відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б), звільненого з військової служби у запас наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 23.06.2021 №351-ОС згідно з пунктом 2 підпункту “а” частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із закінченням строку контракту) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з 20.07.2021 (а.с.56 зворот).
Як вбачається з наданих до матеріалів справи особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2021 роки, у період з січня 2017 року по березень 2018 року позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889. Розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, розраховувався у відсотковому співвідношенні до розміру місячного грошового забезпечення, зокрема для військовослужбовців (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення (а.с.7-7 зворот).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі №140/1601/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.07.2021, визначеної з урахуванням розміру підвищення доходу та розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.07.2021 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням висновків суду у рішенні та виплачених сум.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №140/1601/23 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023 у частині обрання способу захисту порушених прав позивача у період з 01.03.2018 по 20.07.2021 та невизначення розміру “індексації – різниці”, яка належить до виплати відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 скасовано, а справу № 140/1601/23 в цій частині направити на новий судовий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №140/1601/23 – залишено без змін. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 у справі №140/1601/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.07.2021 у розмірі 4448,69 грн в місяць відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Як вбачається з наданих до матеріалів справи особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2021 роки, під час проходження військової служби позивачу у 2017-2021 роках було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення: у вересні 2017 року в розмірі 5156,00 грн, у квітні 2018 року в розмірі 8274,10 грн, у листопаді 2019 року в розмірі 11076,65 грн, у грудні 2020 року в розмірі 12952,80 грн, у вересні 2021 року в розмірі 12692,00 грн (а.с.7 -9).
Разом з тим, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення у 2017-2018 роках, не була включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889, яка виплачувалася позивачу щомісячно, що підтверджується даними з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2018 роки. 
Крім того, з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2021 роки вбачається, що відповідачем у вересні 2021 року нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки за 98 діб у розмірі 41460,53 грн, а також у липні 2021 року одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 95190,00 грн (а.с.9).
З урахуванням того, що лише в липні 2025 року ОСОБА_1 в повному обсязі виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 20.07.2021, то нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, були проведені без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки у належному розмірі протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно із статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацами першим та другим частини четвертої вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №1294 від 07.11.2007 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до підпунктів 3.7.1, 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за №537/15228) (далі - Інструкція №425, яка була чинна в спірний період), військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до підпункту 3.6.1, 3.6.3 пункту 3.6 Інструкції №425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.
Як вбачається з наданих до матеріалів справи особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2021 роки, під час проходження військової служби позивачу у 2017-2021 роках було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення: у вересні 2017 року в розмірі 5156,00 грн, у квітні 2018 року в розмірі 8274,10 грн, у листопаді 2019 року в розмірі 11076,65 грн, у грудні 2020 року в розмірі 12952,80 грн, у вересні 2021 року в розмірі 12692,00 грн (а.с.7-9).
Крім того, відповідачем у вересні 2021 року нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки за 98 діб у розмірі 41460,53 грн, а також у липні 2021 року одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 95190,00 грн, що підтверджується даними з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2021 роки (а.с.7-9).
Щодо включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” (чинна на момент спірних правовідносин та втратила чинність 01.03.2018) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №380/2427/20 констатував наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої вищевказаною постановою.
Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №73 від 02.02.2016 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 09.11.2018), затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідно до пункту 2 якої виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держгіркордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Судом також з`ясовано, що позивачу у період з січня 2017 року по березень 2018 року постійно нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889, розмір якої розраховувався у відсотковому співвідношенні до розміру місячного грошового забезпечення, що підтверджується особистими картками грошового забезпечення позивача за 2017-2018 роки (а.с.7–7 зворот).
Однак, відповідач додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому постановою КМУ від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого позивачеві обчислено суми виплат грошової допомоги на оздоровлення у 2017 році не включив, що підтверджується даними з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік та не спростовано відповідачем.
При цьому, відповідач керувався пунктом 8 Інструкції №73 за змістом якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Спірним питанням у даній справі є склад грошового забезпечення військовослужбовців, що має включатися при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення.
Як уже вказувалось судом, згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки за період служби з січня 2017 року по березень 2018 року додаткова грошова винагорода на підставі постанови КМУ від 22.09.2010 №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, що підтверджується наявними у матеріалах справи особистими картками грошового забезпечення позивача за 2017-2018 роки (а.с.7-7 зворот), підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889, мала постійний характер (виплачувалася позивачу щомісяця до дня звільнення його із військової служби), то відповідно до положень статті 9 Закону №2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення. 
За наведеного правового регулювання та обставин справи суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не включено до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошову допомогу на оздоровлення у 2017 році, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 №889.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17. 
При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював, зокрема, у постановах від 16.08.2019 у справі №826/11679/17, від 31.07.2019 у справі №826/3398/17, від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а, від 16.12.2019 у справі №825/812/17, від 19.02.2020 у справі №822/2741/17, від 31.03.2021 у справі №620/2878/20 та від 28.05.2021 у справі №400/1955/20. 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №620/2878/20 врахував, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку.
При вирішенні даного спору, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду.
Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2016 роках щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, оскільки матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати позивачу у 2015-2016 роках щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та доказів нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення. 
Щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 та від 03.10.2024 у справі №140/1601/23 лише в липні 2025 року ОСОБА_1 в повному обсязі виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 20.07.2021.
А відтак, нарахування та виплата відповідачем грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, проведені без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. 
Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ “Про індексацію грошових доходів населення” (далі - Закон №1282-ХІІ).
Згідно з статтею 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
З вищенаведеного слідує, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.
Таким чином, відповідач протиправно не врахував до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення у 2017-2021 роках, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби індексації грошового забезпечення, що призвело до отримання позивачем вказаних допомог у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством.
Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2016 роках індексації грошового забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати позивачу у 2015-2016 роках грошової допомоги на оздоровлення у неналежному розмірі. 
З вищенаведених підстав є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 та зобов`язання перерахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 (з урахуванням виплачених сум); про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення (з урахуванням виплачених сум). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням у складі грошового забезпечення, для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” (з урахуванням виплачених сум).
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для їх обрахунку індексації грошового забезпечення. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, для їх обрахунку індексації грошового забезпечення (з урахуванням виплачених сум).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук