ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 753/55/25
провадження № 61-14319св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ),

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Колесника О. М., додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Колесника О. М., постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Борисової О. В., Ратнікової В. М., Рейнарт І. М., та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Борисової О. В., Ратнікової В. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання заповіту недійсним, виключення із спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була його бабусею, після смерті якої залишилося спадкове майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

3. Він звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори (далі - КДНК) із заявою про прийняття спадщини, однак дізнався, що померлою ОСОБА_4 було складено заповіт на користь ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої КДНК Браславською О. Г. 21 грудня 2019 року та зареєстрований у реєстрі за № № 5-1324, 1325, який 31 липня 2024 року подав заяву про прийняття спадщини.

4. Позивач вважав, що заповіт від 21 грудня 2019 року складений з порушенням передбачених статтею 1247 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимог щодо форми заповіту, оскільки замість ОСОБА_4 підпис на заповіті здійснила її сестра ОСОБА_5 , якій на момент складання заповіту було більше 80 років, оскільки померла нібито особисто не могла підписати заповіт.

5. Протягом 2018-2021 років ОСОБА_4 , як орендодавець свого нерухомого майна, власноруч ставила свої підписи, без сторонньої допомоги, на договорах оренди житлового приміщення.

6. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив: 

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої КДНК Браславською О. Г. 21 грудня 2019 року та зареєстрований у реєстрі за № № 5-1324, 1325;
- виключити зі спадкового реєстру запис про реєстрацію заповіту від 21 грудня 2019 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

7. Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 16 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив (т. 1 а. с. 238-243).

8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заповідач недієздатною чи обмежено дієздатною особою визнана судом не була, тому мала право на складання заповіту. Заповіт має письмову форму, посвідчений нотаріусом, а також підписаний за заповідача свідком ОСОБА_5 в порядку частини четвертої статті 207 ЦК України. Зміст заповіту, текст якого був зачитаний вголос нотаріусом та роз`яснений заповідачу, був належним чином доведений до її відома в присутності запрошеної заповідачем для підписання особою. Заповіт відповідав волі заповідача, в своєму тексті правильно відображено хід подій, а отже державним нотаріусом було дотримано порядок та процедуру складення заповіту.

9. Під час розгляду справи не було підтверджено належними і допустимими доказами те, що написання тексту заповіту здійснено без волевиявлення ОСОБА_4 та/або не відповідало волі заповідача, а також що заповіт був вчинений з порушеннями чинного на той час законодавства, тому суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позову ОСОБА_1 щодо визнання оскаржуваного заповіту недійсним.

10. Дарницький районний суд м. Києва додатковим рішенням від 27 червня 2025 року заяву представника відповідача Тарасенко О.В. задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 35 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (т. 2 а. с. 59-62). 

11. Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що врахувавши складність справи, час, обсяг наданих адвокатом відповідачу послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають відшкодуванню з позивача у розмірі 35 000,00грн.

12. Київський апеляційний суд постановою від 16 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мехедок Т. С. на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року залишив без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року залишив без змін. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мехедок Т. С. на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року задовольнив частково. Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року змінив, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу з 35 000,00 грн до 20 000,00 грн (т. 2 а. с. 178-183). 

13. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним та виключення із спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту.

14. Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, окрім медичної інформації з Комунального некомерційного підприємства (далі - КНП) «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва (лист від 26 березня 2025 року № 308), які б достовірно підтвердили, що ОСОБА_4 мала хронічне неврологічне захворювання - хворобу Паркінсона у ступені, що унеможливлював власноручний підпис саме на день складання та підписання спірного заповіту, тобто 21 грудня 2019 року, є необґрунтованими, оскільки у листі від 26 березня 2025 року № 308 зазначено, що хворобу Паркінсона ОСОБА_4 було встановлено ще у 2018 році в Інституті геронтології ім. Д. Ф. Чеботарьова, і з приводу цього захворювання вона перебувала на обліку в лікаря-невролога.

15. Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінки наданим позивачем копіям договорів оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за 2018, 2019 та 2021 роки, які містять власноручні підписи ОСОБА_4 , як власника 1/2 частини квартири, то апеляційний суд зазначив, що з вказаних договорів оренди вбачається, що вони укладені у простій письмовій формі, заповнені різним почерком, підписи на них не посвідчені нотаріально, а їх автентичність неможливо встановити без проведення почеркознавчої експертизи.

16. З договорів оренди не можна встановити, що підпис дійсно належить заповідачу ОСОБА_4 .

17. Таким чином, позивачем не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх доводів щодо того, що заповіт від 21 грудня 2019 року складений з порушенням передбачених статтею 1247 ЦК України вимог щодо форми заповіту та не було дійсної волі заповідача.

18. Взявши до уваги заперечення позивача, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача до 20 000,00 грн.

19. Київський апеляційний суд додатковою постановою від 14 листопада 2025 року заяву представника  ОСОБА_2 - Тарасенко О. В. про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000,00 грн (т. 2 а. с. 221-224). 

20. Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що беручи до уваги заперечення позивача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачу в суді апеляційної інстанції, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиція інших учасників справи 

21. 15 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мехедок Т. С., засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

22. Касаційну скаргу сторона позивача мотивувала тим, що в оспорюваному заповіті не вказано конкретної хвороби чи фізичної вади, яка б об`єктивно унеможливлювала власноручний підпис ОСОБА_4 саме 21 грудня 2019 року. Зазначення нотаріусом лише загальної фрази «у зв`язку з хворобою» є формальним і не відповідає вимогам закону про зазначення причин неможливості підписання правочину власноруч. Факт неможливості особистого підпису має бути доведений об`єктивними, достовірними та допустимими доказами, які фіксують цей стан на час вчинення правочину. 

23. Суди помилково взяли до уваги лист медичного закладу від 26 березня 2025 року, оскільки вказаний документ лише підтверджує діагноз, встановлений у 2018 році, але не є належним доказом, який доводить неможливість підпису саме на дату посвідчення. 

24. Суди не надали належної оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, окрім медичної документації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва, які б достовірно підтвердили, що ОСОБА_4 мала хронічне неврологічне захворювання - хворобу Паркінсона у ступені, що унеможливлював власноручний підпис саме на день складання та підписання оспорюваного заповіту. 

25. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив доводи позивача щодо наданих копій договорів оренди житлового приміщення за 2018, 2019 та 2021 роки, які містять власноручні підписи ОСОБА_4 .

26. Суди без належної критичної оцінки прийняли до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , які є прямо чи опосередковано зацікавленими особами у результаті розгляду справи. 

27. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив стороні позивача у задоволенні клопотання про витребування оригіналу заповіту, складеного 21 грудня 2019 року ОСОБА_4 .

28. 24 грудня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарасенко О. В., через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мехедок Т. С., залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року- без змін. 

29. Сторона відповідача відзив мотивувала тим, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам статей 207, 1247, 1248 ЦК України. Позивач не надав належних доказів, які б спростовували вільне волевиявлення спадкодавця або підтверджували відсутність хвороби на момент вчинення правочину. 

30. Посилання у касаційній скарзі на незаконність заповіту через відсутність у його тексті детального діагнозу хвороби є неспроможними, оскільки пункти 1.8, 1.9 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не вимагають зазначення у заповіті конкретної назви хвороби чи медичного діагнозу. Достатньо вказівки на причину - у зв`язку з хворобою, що і було зроблено нотаріусом. 

31. Посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду, висновки яких, на думку позивача, суди не врахували, є необґрунтованими, оскільки детальний аналіз цих постанов свідчить про те, що правовідносини у наведених справах та у справі № 753/55/25 не є подібними. 
32. 07 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мехедок Т. С., подав відповідь на відзив, у якому просить його касаційну скаргу задовольнити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року у зміненій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Також просить відмовити у задоволенні заяви від 24 грудня 2025 року, поданоїадвокатом Тарасенко О. В., про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у сумі 15 000,00 грн. 

33. 04 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мехедок Т. С., засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року, в якій заявник просить скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви сторони відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

34. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 3 акта від 20 жовтня 2025 року № 1 оплата у розмірі 20 000,00 грн мала бути здійснена не пізніше 19 листопада 2025 року, проте на момент ухвалення оскаржуваного рішення доказів оплати (платіжних доручень, квитанцій) не надано. 

35. Апеляційний суд стягнув 10 000,00 грн за підготовку відзиву, який фактично дублює позицію суду першої інстанції. Детальний опис робіт не містить погодинного розрахунку. При мінімальній ставці адвоката (800,00 грн/год) сума 10 000,00 грн передбачає понад 12 годин роботи, що є явно завищеним для типового процесуального документа у справі, де всі обставини вже були дослідженні. 

36. 20 березня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарасенко О. В., через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мехедок Т. С., залишити без задоволення, а додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року- без змін. 

37. Сторона відповідача відзив мотивувала тим, що доводи касаційної скарги про те, що відсутність доказів фактичної оплати послуг адвоката (платіжних доручень, квитанцій) на момент ухвалення рішення позбавляє суд права здійснити розподіл таких витрат, суперечать положенням частини восьмої статті 141 ЦПК України, яка імперативно визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Законодавець чітко розмежував поняття фактично понесених витрат та витрат, які сторона зобов`язується понести в майбутньому на підставі укладеного договору про надання правової допомоги та підписаного акта приймання-передачі наданих послуг. 

Провадження у суді касаційної інстанції

38. Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Мехедок Т. С., на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

39. У січні 2026 року матеріали цивільної справи № 753/55/25 надійшли до Верховного Суду. 

40. Верховний Суд ухвалою від 16 лютого 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Мехедок Т. С., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року.

41. Як на підставу касаційного оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 рокузаявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 [пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)].

42. Як на підставу касаційного оскарження додаткової постанови Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року заявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18, від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

43. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була бабусею позивача ОСОБА_1 та матір`ю відповідача  ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 24).

44. Після смерті померлої залишилося спадкове майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала заповідачу на праві власності, а саме: 1/4 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації 21 серпня 1995 року та зареєстрованого в бюро 11 вересня 1995 року за реєстровим № 5100 (т. 1 а. с. 43, 44), інша 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шістнадцятою КДНК 24 листопада 2005 року № 2-5453 та зареєстровано в бюро за реєстровим № 5100 (т. 1 а. с. 47).

45. Інша 1/2 частина вказаної квартири належала на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

46. 21 грудня 2019 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, ОСОБА_2 . Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Шістнадцятої КДНК Браславською О. Г. та зареєстровано в реєстрі за № № 5-1324, 1325 (т. 1 а. с. 87). 

47. 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шістнадцятої КДНК із заявою про прийняття спадщини (т. 1 а. с. 94).

48. За змістом витребуваної судом під час розгляду справи медичної інформації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва, вбачається, що в 2018 році інститутом геронтології ім. Д. Ф. Чеботарьова ОСОБА_4 встановлено діагноз «хвороба Паркінсона», в зв`язку з чим остання перебувала на обліку в лікаря-невролога КНП «Консультативно-діагностичний центр № 1 Дарницького району м. Києва». З 2020 року ОСОБА_4 була лежачою та на прийом в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва не зверталася (т. 1 а. с. 181). 

49. Допитаний в суді першої інстанцій свідок ОСОБА_9 , яка була близькою подругою ОСОБА_4 , зазначила, що ОСОБА_4 розповідала, що хоче заповісти частину квартири своєму синові ОСОБА_2 , оскільки він з дружиною здійснюють за нею догляд і повністю її утримують, так як з 2019 року у неї не працювала ліва рука, а права тремтіла, а вже з 2020 року у неї не працювали обидві руки.

50. Свідок ОСОБА_5 , яка є сестрою померлої ОСОБА_4 , пояснила, що в день підписання заповіту в нотаріуса остання не змогла його підписати, оскільки у неї трусилися руки, в зв`язку з чим ОСОБА_5 , отримавши дзвінок по мобільному телефону, приїхала до нотаріуса за вказівкою ОСОБА_4 підписати заповіт. Сестра їй сказала, що хоче заповісти все своє майно після смерті своєму синові ОСОБА_2 , але підписати документ за станом здоров`я не може. ОСОБА_5 прочитала заповіт, а потім його підписала. Заповідач була при ясній пам`яті і викладене в заповіті відповідало її волі.

51. Свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною відповідача, пояснила, що вона з ОСОБА_2 доглядали за ОСОБА_4 , у зв`язку з чим в 2019 році остання сказала, що хоче скласти заповіт на належне їй майно на ОСОБА_2 . Також, пояснила, що під час складання заповіту нотаріус запросила до кабінету ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки укладання даного правочину, при цьому волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її волі, в зв`язку з чим нотаріусом було складено та двічі зачинано заповіт та прочитано самостійно ОСОБА_4 , однак через тремтіння пальців рук вона не змогла підписати даний заповіт. У подальшому ОСОБА_4 ще протягом 30 хвилин не змогла підписати заповіт через тремтіння рук, у зв`язку з чим було запрошено сестру померлої - ОСОБА_5 , якій було зачитано даний заповіт, після чого ОСОБА_4 попросила ОСОБА_5 його підписати, що вона зробила.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

52. Нормами книги шостої ЦК України визначено вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

53. Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

54. Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України (постанови Верховного Суду від 08 листопада
2023 року у справі № 466/9242/21; від 10 квітня 2024 року у справі № 683/1110/21).

55. Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17).

56. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

57. Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

58. У статті 1253 ЦК України передбачено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути:
1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;
2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

59. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою (пункти 1.7, 1.8, 1.11 глави 3 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5)).

60. У пунктах 3-8 глави 9 Порядку № 296/5 передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

61. Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

62. Пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України мають право виключно особи, суб`єктивні права яких виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) та порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

63. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

64. У частинах першій-п`ятій статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

65. Отже, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

66. У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

67. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

68. Аналізуючи наведені норми права, можна дійти висновку, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі (постанова Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі № 369/3412/17).

69. У справі, що переглядається в касаційному порядку, встановлено, що 21 грудня 2019 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_2 . Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Шістнадцятої КДНК Браславською О. Г. та зареєстровано в реєстрі за №№ 5-1324, 1325. 

70. У заповіті зазначено, що на прохання заповідача заповіт згідно з статтею 1248 ЦК України записаний нотаріусом з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У зв`язку з хворобою ОСОБА_4 за її дорученням та у її присутності та присутності нотаріуса текст заповіту підписаний рідною сестрою заповідача ОСОБА_5 . 

71. Під час складання заповіту нотаріусом було встановлено особу заповідача ОСОБА_4 та її дієздатність, а також встановлено особу ОСОБА_5 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса, перевірено її дієздатність. 

72. Наявність у заповідача ОСОБА_4 фізичних вад, хвороби на момент складення заповіту, через які вона не мала змоги підписати заповіт власноруч, підтверджується змістом витребуваної судом під час розгляду справи медичної інформації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва, згідно з якою у 2018 році інститутом геронтології ім. Д. Ф. Чеботарьова ОСОБА_4 встановлено діагноз «хвороба Паркінсона», в зв`язку з чим остання перебувала на обліку в лікаря-невролога КНП «Консультативно-діагностичний центр № 1 Дарницького району м. Києва». З 2020 року ОСОБА_4 була лежачою та на прийом у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва не зверталася.

73. Також, наявність у ОСОБА_4 з 2018 року хвороби Паркінсона та як наслідок неможливість самостійного підписання заповіту підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

74. Таким чином, встановивши, що оспорюваний заповіт має письмову форму, посвідчений нотаріусом, підписаний за заповідача свідком ОСОБА_5 в порядку частини четвертої статті 207 ЦК України, дієздатність заповідача ОСОБА_4 та особи, яка підписала заповіт, ОСОБА_5 перевірено, зміст заповіту, текст якого був зачитаний вголос нотаріусом та роз`яснений заповідачу, був належним чином доведений до її відома в присутності запрошеної заповідачем для підписання особою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що заповіт був складений та посвідчений відповідно до вимог закону, підстав визнавати його недійсним не має. 

75. Сторона позивача, посилаючись на те, що не було дійсної волі заповідача на підписання заповіту, не надала доказів на підтвердження вказаних обставин.

76. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив стороні позивача у задоволенні клопотання про витребування оригіналу заповіту, складеного 21 грудня 2019 року ОСОБА_4 , є безпідставними, оскільки зі змісту клопотання (т. 2 а. с. 86, 87) не вбачається, що сторона позивача належним чином обґрунтувала необхідність витребування оригіналу зазначеного заповіту для його безпосереднього огляду та дослідження, зокрема, не зазначено про необхідність проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення підроблення підпису особи, що підписала заповіт. 

77. Доводи касаційної скарги про те, що лист КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва від 26 березня 2025 року не є належним доказом, який доводить неможливість підпису заповідача саме на дату посвідчення, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив доводи позивача щодо наданих копій договорів оренди житлового приміщення за 2018, 2019 та 2020 роки, які містять власноручні підписи ОСОБА_4 , суди без належної критичної оцінки прийняли до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , які є прямо чи опосередковано зацікавленими особами у результаті розгляду справи, фактично зводяться до незгоди заявника з установленими судами обставинами справи і оцінкою доказів, надання їм власної суб`єктивної оцінки, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. 

78. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16, від 12 березня 2020 року у справі № 716/1051/17, від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20, від 30 серпня 2023 року у справі № 317/1029/20, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними. 

79. Так, у справі № 674/461/16 спір виник щодо визнання недійсним договору поруки; у справі № 716/1051/17 суди відмовили у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним з підстав пропуску позивачем позовної давності; у справі № 461/2565/20 суди встановили, що заповідачем в заповіті власноручно написано, що «заповіт йому прочитано вголос, зміст його йому зрозумілий та з його слів записано вірно»; за таких обставин, відсутні підстави для кваліфікації заповіту як нікчемного; у справі № 317/1029/20 суди, встановивши, що позивач за допомогою належних і допустимих доказів не довела, що волевиявлення заповідача на момент складання і посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало його волі, відмовили в задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним.

80. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

81. Посилання заявника на загальні висновки у відповідних постановах Верховного Суду не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

82. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу 

83. Згідно з частиною першою, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

84. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

85. Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

86. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

87. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

88. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

89. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

90. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

91. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

92. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

93. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

94. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

95. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
96. З матеріалів справи встановлено, що 12 лютого 2025 року між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Тарасенко О. В. (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 12-02, відповідно до умов якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу під час представництва інтересів та захисту прав клієнта у Дарницькому районному суді м. Києва під час розгляду справи № 753/55/25 за позовом ОСОБА_1 до клієнта, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_3 , про визнання недійсним заповіту та виключення зі спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту (т. 1 а. с. 128, 129).

97. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 20 травня 2025 року № 1 за договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02, складений  ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Тарасенко О. В. (виконавець), у період з 12 лютого 2025 року по 20 травня 2025 року виконавцем надані обумовлені в пунктах 1.1 та 1.2 договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02 юридичні послуги на суму 35 000,00 грн (т. 2 а. с. 8, 9).

98. Стороною позивача подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), у якій, посилаючись на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, поросила відмовити у задоволенні заяви адвоката Тарасенка О. В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у суді першої інстанції у повному обсязі (т. 2 а. с. 25-33).

99. Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, врахувавши складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, дійшов правильного висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції з 35 000,00 грн до 20 000,00 грн.

100. З матеріалів справи встановлено, що 12 серпня 2025 року між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Тарасенко О. В. (виконавець) укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02, за умовами якої клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу під час представництва інтересів та захисту прав клієнта у Київському апеляційному суді під час розгляду справи № 753/55/25 за позовом ОСОБА_1 до клієнта, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_3 , про визнання недійсним заповіту та виключення зі спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту (т. 2 а. с. 192).

101. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 20 жовтня 2025 року № 1 за додатковою угодою від 12 серпня 2025 року № 1 договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02, складений ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Тарасенко О. В. (виконавець), у період з 12 серпня 2025 року по 20 жовтня 2025 року виконавцем надані обумовлені в пункті 2 додаткової угоди від 12 серпня 2025 року № 1 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02 юридичні послуги на суму 20 000,00 грн (т. 2 а. с. 194).

102. Стороною позивача подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в апеляційній інстанції, у якій, посилаючись на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, поросила відмовити у задоволенні заяви адвоката Тарасенка О. В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в апеляційній інстанції у повному обсязі (т. 2 а. с. 196-199).

103. Прийнявши до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником відповідача, обсяг виконаної адвокатом роботи, врахувавши складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із позивача на користь відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000,00 грн.

104. Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем не надано доказів сплати послуг адвоката, є безпідставними, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

105. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18, від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, зокрема щодо критерії співмірності витрат на правничу допомогу та обов`язку суду дотримуватися принципів диспозитивності та змагальності при їх розподілі, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 щодо обов`язку документального підтвердження та розміру витрат, є необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій не порушено висновків, зроблених судом касаційної інстанції у зазначених постановах, під час вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. 

106. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

107. Підстав для виходу за межі доводів касаційних скарг судом касаційної інстанції не встановлено.

108. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

109. Доводи касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

110. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

111. Водночас 28 грудня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тарасенко О. В., через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заяву про розподіл (відшкодування, компенсацію) судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просив у випадку відмову у задоволенні касаційної скарги стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

112. На підтвердження понесених судових витрат у суді касаційної інстанції сторона відповідача надала такі докази: 

- копію додаткової угоди від 09 грудня 2025 року № 2 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02, укладеної між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Тарасенко О. В. (виконавець), за умовами якої клієнт доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу під час представництва інтересів та захисту прав клієнта у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання заповіту недійсним, виключення із спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту;
- копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Тарасенко Ольгою Василівною для надання правової допомоги у справі № 753/55/25;
- копію акта приймання-передачі наданих послуг від 24 грудня 2025 року № 1 за додатковою угодою від 09 грудня 2025 року № 2 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02;
- копію квитанції АТ «Райффайзен Банк» на суму 15 000,00 грн. 

113. Як встановлено із детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Тарасенко Ольгою Василівною для надання правової допомоги у справі № 753/55/25, акта приймання-передачі наданих послуг від 24 грудня 2025 року № 1 за додатковою угодою від 09 грудня 2025 року № 2 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 12 лютого 2025 року № 12-02 представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Тарасенко О. В. надано такі види послуг: 
- підготовка та подання до суду заяви від 09 грудня 2025 року про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/ коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи);
- підготовка та подання до суду відзиву від 24 грудня 2025 року на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 753/55/25. 

Загальна вартість вказаних юридичних послуг становить 15 000,00 грн. 

114. У відповіді на відзив на касаційну скаргу позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мехедок Т. С., посилався на те, що визначені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн не відповідають критеріям реальності, розумності та співмірності, визначеним статтею 137 ЦПК України. 

115. Врахувавши заперечення сторони позивача щодо неспівмірності понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником ОСОБА_2 - адвокатом Тарасенко О. В., обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року у незміненій частині, постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 рокута додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, в розмірі 8 000,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. І. Грушицький 

Є. В. Петров