Справа № 473/3864/24

РІШЕННЯ
іменем України

"20" лютого 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого – судді Вуїва О.В.,
за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., позивачки ОСОБА_1 , її представниці Компанієць А.В., представниці відповідача Кудактіної О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про зобов?язання відновити кошти на кредитному рахунку та списання нарахованих відсотків, комісій, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про зобов?язання відновити кошти на кредитному рахунку та списання нарахованих відсотків, комісій, у якому вказувала, що 21 травня 2018 року вона уклала з відповідачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428.
В межах договору банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленням на рахунку позичальниці кредитного ліміту, який неодноразово змінював та остаточно встановив у розмірі 75 000 грн.
Проте 14 жовтня 2022 року о 12:09 год. та 12:10 год. з кредитного рахунку ОСОБА_1 з № НОМЕР_1 невідома особа здійснила перекази грошових коштів у розмірах 25 000 грн та 19 700 грн. Вказані перекази не були санкціоновані або узгоджені позивачкою та здійснені на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Восток».
Транзакції з переказу кредитних коштів на рахунок невідомої особи на загальну суму 44 700 грн здійснено через UKR KYIV MOBILE BANKING 489191 30010001 та UKR KYIV MOBILE BANKING 489192 30010001. 
При цьому, за переказ грошових коштів банк стягнув з позивачки 457 грн комісії.
Крім цього, за користування кредитними коштами АТ «Державний ощадний банк України» нарахував ОСОБА_1 проценти у розмірі 7 096,48 грн та комісію у розмірі 22,09 грн.
Позивачка жодних дій зі зняття або переказу коштів не вчиняла та не уповноважувала на їх вчинення інших осіб, реквізити кредитної картки та іншої інформації для здійснення транзакцій третім особам не повідомляла, не підтверджувала жодних транзакцій, а тому 14 жовтня 2022 року через контакт-центр АТ «Державний ощадний банк України» повідомила оператора про незаконне зняття коштів та не вчинення нею операцій щодо перерахування грошових коштів.
У цей же день ОСОБА_1 звернулася до чергової частини Вознесенського РУП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаним фактом 15 жовтня 2022 року Вознесенське РУП ГУНП внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвало кримінальне провадження № 12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. ОСОБА_1 в межах вказаного кримінального провадження визнано потерпілою. 
Водночас, позивачка звернулася до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо незаконного списання грошових коштів з її кредитного рахунку через шахрайські дії третіх осіб із вимогою про повернення кредитних коштів на її рахунок, припинення будь-яких нарахувань за кредитним рахунком, а також списання нарахованих відсотків та комісій.
Проте відповідач відмовив у списанні відсотків, комісій, та повернення кредитних коштів з тих мотивів, що позивачка несе повну відповідальність за несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами, а спірні перекази коштів могли бути здійснені у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 вимог Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зокрема самою позивачкою або іншою особою з використанням її особистих даних та фінансового номеру, мобільного терміналу для авторизації і проведення операцій в інтернет-банкінгу «Ощад 24/7».
Відтак, відповідачем, як фінансовою установою, допущено порушення прав позивачки, як споживача фінансової послуги, яке полягало в протиправних діях щодо несанкціонованого списання коштів з кредитного рахунку позичальниці, безпідставному нарахуванні процентів та комісій за користування кредитом, а тому ОСОБА_1 просила зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на її кредитному рахунку № НОМЕР_1 до стану, у якому він був до здійснення несанкціонованих операцій щодо списання грошових коштів, списати нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 7 096.48 грн та комісії у загальному розмірі 479,09 грн. 
19 серпня 2024 року представниця відповідача ОСОБА_3 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.
Заперечення проти позову обґрунтовувала тим, що 21 травня 2018 року ОСОБА_1 дійсно уклала з АТ «Державний ощадний банк України» Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428. 
У цей же день ОСОБА_1 отримала банківську платіжну картку зі строком дії до 31 січня 2023 року та активувала її.
В межах договору банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленням на рахунку позичальниці кредитного ліміту, який поступово збільшив до 75 000 грн.
14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через мобільний застосунок «Ощад 24/7» ініціювала здійснення переказу зі свого рахунку грошових коштів у розмірі 25 000 грн та 19 700 грн. Доручення клієнта з переказу грошових коштів було виконане банком.
Операції з переказу грошових коштів відбувалися шляхом направлення SMS-повідомлення з одноразовим паролем на номер телефону ОСОБА_1 , входу до особистого кабінету мобільного застосунку «Ощад 24/7» (із введенням особистого паролю) та ініціювання вказаних операцій від імені клієнта (із введенням отриманого одноразового паролю). Вказане свідчить, що несанкціоновані операції з переказу грошових коштів були вчинені позивачкою, іншими особами за її дорученням або були наслідком розголошення позивачкою своїх персональних або банківських даних стороннім особам. Проте клієнт банку зобов?язаний надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші дані, які дозволяють ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію. При порушенні вказаних вимог клієнт несе повну відповідальність за здійснені операції з використанням платіжного засобу.
За такого, саме на ОСОБА_1 покладається відповідальність за здійснені операції з переказу грошових коштів, а тому її вимоги до банку є безпідставними. 
Ухвалою суду від 28 травня 2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_2 .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.
В судовому засіданні представниця відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.
Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представниці Компанієць А.В., представниці відповідача Кудактіної О.І., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та відповідно до наявних у справі доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 21 травня 2018 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Державний ощадний банк України» Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №629428.
У цей же день ОСОБА_1 отримала банківську платіжну картку зі строком дії до 31 січня 2023 року та активувала її.
В межах договору банк відкрив на користь позивачки відновлювальну кредитну лінію з встановленням на рахунку позичальниці кредитного ліміту, який неодноразово змінював та остаточно встановив у розмірі 75 000 грн.
14 жовтня 2022 року о 12:09 год. та 12:10 год. з кредитного рахунку ОСОБА_1 з № НОМЕР_1 невідома особа здійснила перекази грошових коштів у розмірах 25 000 грн та 19 700 грн. Вказані перекази здійснені на рахунок ОСОБА_2 , відкритий в ПАТ «Банк Восток».
Транзакції з переказу кредитних коштів на загальну суму 44 700 грн здійснено через UKR KYIV MOBILE BANKING 489191 30010001 та UKR KYIV MOBILE BANKING 489192 30010001. 
При цьому, за переказ грошових коштів банк стягнув з позивачки 457 грн комісії.
Крім цього, за користування кредитними коштами АТ «Державний ощадний банк України» нарахував ОСОБА_1 проценти у розмірі 7 096,48 грн та комісію у розмірі 22,09 грн.
14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через контакт-центр АТ «Державний ощадний банк України» повідомила оператора про незаконне зняття коштів та не вчинення нею операцій щодо перерахування грошових коштів.
У цей же день ОСОБА_1 звернулася до чергової частини Вознесенського РУП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаним фактом 15 жовтня 2022 року Вознесенське РУП ГУНП внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвало кримінальне провадження № 12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. ОСОБА_1 в межах вказаного кримінального провадження визнано потерпілою. 
Водночас, позивачка звернулася до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо незаконного списання грошових коштів з її кредитного рахунку через шахрайські дії третіх осіб із вимогою про повернення кредитних коштів на її рахунок, припинення будь-яких нарахувань за кредитним рахунком, а також списання нарахованих відсотків та комісій.
Проте відповідач відмовив у списанні відсотків, комісій, та повернення кредитних коштів з тих мотивів, що позивачка несе повну відповідальність за несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами, а спірні перекази коштів могли бути здійснені у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 вимог Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зокрема самою позивачкою або іншою особою з використанням її особистих даних та фінансового номеру, мобільного терміналу для авторизації і проведення операцій в інтернет-банкінгу «Ощад 24/7».
Аналізуючи доводи та заперечення сторін, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Водночас ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. 
Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.ч. 19, 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» (тут і надалі - в редакції Закону, чинній на час здійснення переказів коштів) емітент електронного платіжного засобу, зокрема, зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору;  не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку України, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Під час реєстрації повідомлення користувача про втрату електронного платіжного засобу емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення.
При цьому, під втратою електронного платіжного засобу слід розуміти неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації.
Втратою індивідуальної облікової інформації є неможливість здійснення платником використання індивідуальної облікової інформації, неправомірне заволодіння та/або використання чи загроза заволодіння та/або використання іншими особами індивідуальної облікової інформації або її компонентів.
Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно ч.ч. 2, 12 ст. 86, ч.ч. 4, 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
У той же час, платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.
Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Аналогічні норми також закріплені в «Положенні про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затверджених постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164.
При цьому, згідно п. 146 вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до п. 17 «Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №163 надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених Законом про платіжні послуги.
Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, то така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено Законом про платіжні послуги.
У Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 травня 2018 року №629428 (розділ XVII, глави 4, 8, 13 розділу ХХ) сторони погодили обов`язок надійного зберігання та нерозголошення інформації, що може призвести до доступу сторонніх осіб до рахунків клієнта, у тому числі здійснення несанкціонованих клієнтом банківських операцій.
Доручення клієнта на виконання банківських операцій, ініційовані в електронній формі, приймаються банком до провадження за умови реєстрації та подальшої ідентифікації клієнта в системі АТ «Державний ощадний банк України», а також підписання платіжного доручення клієнтом електронним підписом (за допомогою пароля (коду), надісланого банком на фінансовий номер телефону клієнта або за допомогою біометрії, інших дій, що прирівнюються до підпису за умови можливості здійснення ідентифікації клієнта).
Банк не несе відповідальності за здійснення банківських операцій, які сталися з вини клієнта (у тому числі ініціювання клієнтом помилкових платежів або вчинення останнім дій, що призвели до вибуття з його володіння платіжного засобу або доступу сторонніх осіб до рахунків клієнта). У цьому випадку відповідальність за такі операції покладається на клієнта.
У той же час, як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2022 у справі № 387/746/18, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорювані ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не здійснював, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18, від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 вказано, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
З огляду на викладене, у такій категорії справ доведенню підлягають обставини, що беззаперечно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. Обов`язок доведення таких обставин покладається на банк. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (зокрема матеріали перевірок, розслідувань служби безпеки банку або правоохоронних органів тощо), якими було б підтверджено ті обставини, що 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 особисто або через інших осіб ініціювала перед АТ «Державний ощадний банк України» здійснення грошових переказів з її рахунку на користь третьої особи.
Також відсутні докази, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті контролю або незаконному доступу інших осіб до її кредитного рахунку, зокрема шляхом розголошення ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
При цьому ОСОБА_1 , виявивши факт несанкціонованого списання коштів з рахунку, вчинила усі залежні від неї дії, направлені на припинення банківських операцій, інформування банку та правоохоронних органів про правопорушення, зокрема негайно звернулася до контакт-центру АТ «Державний ощадний банк України» з відповідним повідомленням, вимогою блокування наявних у неї платіжних карток та припинення операцій зі списання коштів, до відділення АТ «Ощадбанк», а також до чергової частини Вознесенського РУП ГУНП із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за фактом якого 15 жовтня 2022 року Вознесенське РУП ГУНП внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєструвало кримінальне провадження № 12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
З оглянутих судом матеріалів кримінального провадження № 12022152190000841 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (яке на час розгляду справи перебуває на стадії досудового розслідування), вбачається, що в межах вказаного провадження Вознесенське РУП ГУНП в Миколаївській області здійснило ряд слідчих дій, в межах якого лише встановило отримувача коштів за несанкціонованими переказами, однак про підозру у скоєнні злочину нікому не повідомляло. Слідчі дії тривають.
В судовому засіданні представниця відповідача ОСОБА_3 вказувала, що операції з переказу грошових коштів відбувалися шляхом направлення SMS-повідомлення з одноразовим паролем на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 (телефон моделі «iPhone»), входу до особистого кабінету мобільного застосунку «Ощад 24/7» з вказаного номеру (із введенням особистого паролю) та ініціювання вказаних операцій від імені клієнта (із введенням отриманого одноразового паролю). При цьому зазначала, що відсутність збоїв в роботі абонентського (фінансового) номера позивачки, не здійснення блокування вказаного номера оператором мобільного зв`язку (що вказує на відсутність незаконних дій щодо можливого дублювання номера іншими особами) свідчить про те, що саме ОСОБА_1 (або за її дорученням стороння особа) із використанням фінансового номера телефону були ініціатором операцій з переказу грошових коштів. На підтвердження своїх доводів представниця відповідача надала суду скріншот з інформацією з процесингового центру АТ «Ощадбанк» (т. 1, а.с. 65-66).
Проте вказані доводи спростовуються копією аудіозапису розмови ОСОБА_1 та представника контакт-центру АТ «Державний ощадний банк України» від 14 жовтня 2022 року (т. 1, а.с. 128), згідно якого представник контакт-центру, провівши перевірку системи інтернет-банкінгу «Ощад 24/7», повідомив позивачку про те, що ініціювання платіжних операцій відбулося шляхом входу до її облікового запису сторонньої особи через завантаження на сторонній мобільний пристрій - мобільний телефон моделі «Xiaomi Mi 9 SE», програми веб-банкінгу, входу в систему з вказаного пристрою (з точкою входу у м. Києві) та надання доручення банку на переказ грошових коштів, що перебували на кредитному рахунку позивачки. В ході розмови з оператором ОСОБА_1 підтвердила, що не надавала стороннім особам ПІН-коду або іншої інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції.
Обставина щодо підтвердження факту входу до облікового запису позивачки та ініціювання платіжних операцій із стороннього мобільного пристрою (з точкою входу у м. Києві) також підтверджується скріншотом з інформацією з процесингового центру АТ «Ощадбанк» (т. 1, а.с. 65-66).
Вказане свідчить про те, що ініціювання операцій з переказу грошових коштів могло відбуватися у тому числі й за допомогою незаконного дублювання або несанкціонованого доступу до фінансового номера телефону позивачки сторонньою особою.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність дій, бездіяльності та вини ОСОБА_1 , які б призвели або сприяли несанкціонованому списанню коштів з кредитного рахунку позивачки.
Проте, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тому саме АТ «Державний ощадний банк України» повинно нести відповідальність за наслідки здійснення несанкціонованих переказів грошових коштів з картки клієнта. 
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;  відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Суд, враховуючи обставини справи, зокрема те, що операції з переказу коштів були здійснені не за рахунок особистих коштів позивачки, а за рахунок кредитних коштів, переданих ОСОБА_1 , як позичальниці, в користування та розміщених на її банківському кредитному рахунку, з урахуванням вимог ст. 1073 ЦК України вважає, що вимога про зобов?язання відповідача відновити кошти на такому рахунку (без їх фактичного стягнення на користь позивачки) є належним та ефективним способом захисту її порушених прав.
З такими висновками судів нижчих ланок в подібних справах також погодився Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 588/783/23 та від 02 грудня 2025 року у справі № 211/6872/23.
Крім цього, Верховний Суд у своїх постановах від 28 вересня 2022 року у справі № 679/87/21, від 31 липня 2024 року у справі № 953/5904/22, від 02 грудня 2025 року у справі № 211/6872/23 вказував на ефективність такого способу захисту прав клієнта банку, як списання відсотків, комісій, неустойки, нарахованих йому у зв`язку зі здійсненням несанкціонованих клієнтом, помилкових банківських операцій (за відсутності вини останнього).
Враховуючи встановлені судом обставини, АТ «Державний ощадний банк України» безпідставно нарахував ОСОБА_1 проценти за кредитом (у розмірі 7 096,48 грн), яким остання не користувалася, а також комісії (у тому числі за здійснення операцій з переказу коштів, які позивачка не ініціювала) у загальному розмірі 479,09 грн, а тому вимоги позивачки в цій частині також підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 , як споживач фінансових послуг, звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду, а тому в силу ст. 141 ЦПК України з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1 937,92 грн (1 211,20 грн х 2 х 0,8).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про зобов?язання відновити кошти на кредитному рахунку та списання нарахованих відсотків, комісій – задовольнити повністю.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) відновити залишок коштів на кредитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (власниця рахунку – ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), до стану, у якому він був до здійснення несанкціонованих операцій зі списання з подальшим переказом грошових коштів, що були здійснені 14 жовтня 2022 року о 12 годині 09 хвилин на суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень та 14 жовтня 2022 року о 12 годині 10 хвилин на суму 19 700 (дев`ятнадцять тисяч сімсот) гривень.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) списати нараховані ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 травня 2018 року №629428 проценти за користування кредитом у розмірі 7 096 (сім тисяч дев`яносто шість) гривень 48 копійок, комісію (нараховану в межах кредитного договору) у розмірі 22 (двадцять дві) гривні 09 копійок, комісію за переказ коштів (платежі по кредитному рахунку № НОМЕР_1 від 14 жовтня 2022 року о 12 годині 09 хвилин та о 12 годині 10 хвилин) у загальному розмірі 457 (чотириста п`ятдесят сім) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя: О.В. Вуїв