СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Харків Справа №922/2069/25 (922/2957/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
за участю:
секретаря судового засідання Пархоменко О.В.
керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Іваненко Є. В. в залі суду;
представника відповідача - адвоката Васіліу Світлани Валентинівни ордер АН №1799205 поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів на підставі ухвали суду,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. №353 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Усатого В.О. 27.01.2026 (повний текст складений 06.02.2026) у справі №922/2069/25(922/2957/25)
за позовом керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Іваненка Є.В.
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 
до ОСОБА_1 
про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину (в межах справи про банкрутство),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Іваненка Є.В., призначено попереднє засідання суду на 21.08.2025.

25.06.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність № 76462.

27.08.2025 до суду від керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Іваненка Є.В. (позивач) надійшла позовна заява до ОСОБА_1 (відповідач), в якій позивач просить суд:
1. залучити кредитора ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору;
2. визнати недійсним правочин - Договір дарування квартири (серія, номер: НРТ 271150) від 15.07.2022, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.Є. за реєстровим №2-401;
3. застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення квартири за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею - 64,5 кв.м., до складу майнових активів (ліквідаційної маси) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у справі про банкрутство №922/2069/25;
4. стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір є фраудаторним, був укладений на шкоду кредиторам та підлягає визнанню недійсними відповідно до ст. 42 КУзПБ.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 позовну заяву задоволено частково.
Ухвалено визнати недійсним правочин - Договір дарування квартири (серія, номер:НРТ 271150) від 15.07.2022, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.Є. за реєстровим №2-401.
В решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід Державного бюджету України 2422,40грн судового збору.

22.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду в системі "Електронний суд" надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій просить суд:
1. поновити строк на апеляційне оскарження;
2. скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/2069/25(922/2957/25) та ухвалити нове рішення, яким відмовити арбітражному керуючому у задоволенні позову в повному обсязі;
3. судовий збір у розмірі 3633,60грн стягнути з позивача.

Апелянт вважає, що місцевим господарським судом не в повній мірі досліджені обставини справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 справу №922/2069/25(922/2957/25) передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2069/25(922/2957/25). Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 до надходження матеріалів справи.
03.03.2026 справа №922/2069/25(922/2957/25) надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 року у справі №922/2069/25 (922/2957/25). Призначено справу до розгляду в судовому засіданні 14.04.2026.
До Східного апеляційного господарського суду 22.03.2026 від керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Іваненко Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він навів заперечення на доводи апеляційної скарги та просить суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги і залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у даній справі.
Третя особа не скористалась правом подання відзиву та участі в судовому засіданні. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином та завчасно.
Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на те, що явка представників сторін та третьої особи до судового засідання обов`язковою не визнавалась, учасники справи належним чином та завчасно повідомлені про час та місце розгляду справи, з урахуванням ч. 12 статті 270 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.
В судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги підтримала доводи та вимоги скарги. Наполягає на тому, що місцевий господарський суд безпідставно та не обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань відповідача про витребування документів (доказів), які на думку апелянта є важливими у вирішенні даного спору. Вважає, що провадження у справі про неплатоспроможність ініційовано боржником з метою отримати спірну квартиру у ОСОБА_1 . Представник апелянта стверджує, що спочатку боржник намагався повернути квартиру в кримінальному провадженні, однак не досяг поставленої мети. Представник апелянта ставить під сумнів факт отримання боржником грошових коштів від кредитора. Крім того, заявляє про те, що її довірителька не проти повернути квартиру у добровільному порядку у разі, якщо боржник компенсує їй грошові кошти, які вона витратила на ремонт квартири.
В судовому засіданні арбітражний керуючий заперечував проти доводів апелянта. Зауважив на тому, що у 2022 році ОСОБА_2 отримав у борг від іншої фізичної особи грошові кошти.
Спірна квартира була єдиним об`єктом нерухомості та фактично єдиним майном, яким володів боржник. Влітку 2022 року боржник уклав шлюб з ОСОБА_1 та будучи обізнаним про обов`язок повернути отримані в борг грошові кошти на наступний день після укладення шлюбу здійснив безоплатне відчуження єдиного свого активу - квартири на користь дружини за договором дарування. При цьому, шлюб було розірвано менше ніж через рік після укладення.
Вважає, що після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність дії боржника щодо безоплатного відчуження єдиного майна за наявності боргу перед третіми особами, які вчинені протягом підозрілого періоду визначеного КУзПб (три роки до відкриття провадження у справі) стали підставою для звернення керуючого реструктуризації з позовом у даній справі, який обґрунтовано задоволений судом першої інстанції.
На думку арбітражного керуючого документи, які просив витребувати відповідач, ніяким чином не стосуються предмету доказування у даній справі.

Заслухавши позиції заявника апеляційної скарги та позивача у справі, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у справі про банкрутство врегульований ст. 42 КУзПБ.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Системний аналіз частин першої та другої цієї норми дозволяє дійти висновку про те, що її структура визначає різні умови застосування підстав для визнання правочину недійсним.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ необхідною умовою для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.
Водночас частина друга статті 42 КУзПБ визначає самостійні підстави для визнання недійсними правочинів, учинених у трирічний період до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема безоплатне відчуження боржником майна.
Отже, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
На відміну від вимог ЦК України законодавство про банкрутство (ст. 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
З огляду на сферу регулювання законодавства про банкрутство, загалом і за змістом вищевказаних норм, вони є спеціальними щодо загальних, установлених ЦК України, підстав для визнання правочинів недійсними. Тобто ці норми передбачають додаткові, спеціальні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом, та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку норм законодавства про банкрутство.
Крім того, укладення боржником договору з порушенням вимог ст. 42 КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України чи інших законів.
Отже, місцевий господарський суд цілком обґрунтовано зазначив, що підставою недійсності оспорюваного договору, крім спеціальних вимог - ст. 42 КУзПБ, можуть бути і загальні норми ЦК України чи інших законів, а також підставно зауважив на тому, що боржник мав утримуватись від дій, які направлені на уникнення виконання боргових зобов`язань перед іншими особами.
Східний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
У такому разі звернення в межах справи про банкрутство/неплатоспроможність з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.
Верховний Суд у низці постанов (зокрема, постанови від 08.12.2021 у справі №910/8357/18; від 02.05.2023 у справі №904/648/22; від 07.09.2022 у справі №910/16579/20) сформував позицію, згідно з якою дії боржника мають оцінюватися крізь критерії добросовісності, момент вчинення правочину, співмірності зустрічного виконання, характер відносин із контрагентом і наслідки для кредиторів.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Правочин є фраудаторним, якщо на момент його вчинення існувало прострочене зобов`язання або реальна загроза примусового стягнення, відчуження майна зменшує можливість задоволення вимог кредиторів, а сторони договору усвідомлюють такі наслідки.

Як установлено місцевим господарським судом та під час апеляційного провадження 17.01.2022 ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 4000 доларів США та зобов`язався повернути зазначені кошти до 17.01.2025 у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день повернення. 12.03.2022 ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 5500 доларів США та зобов`язався повернути зазначені кошти до 12.03.2025 у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день повернення.
14 липня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб.
На момент укладення шлюбу, ОСОБА_2 мав у власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа - 64,5 кв.м, житлова площа - 37,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1441152763101, що підтверджується деталізованою Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
15 липня 2022 року, тобто наступного дня після укладення шлюбу, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування вищезазначеної квартири, який посвідчено державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.Є. (серія та номер: НРТ 271150 від 15.07.2022).
Відповідно до п. 1 Договору "Дарувальник" ( ОСОБА_2 ) безоплатно передає, а "Обдаровувана" ( ОСОБА_1 ) приймає у власність квартиру АДРЕСА_4 , яка в цілому трикімнатна, загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м.
17 січня 2023 року шлюб розірвано, що не заперечується боржником та ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Іваненка Є.В., призначено попереднє засідання суду на 21.08.2025.
25.06.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність № 76462.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 задоволено частково заяву ОСОБА_3 з грошовими вимогами до боржника. Визнано грошові вимоги ОСОБА_3 до боржника в розмірі 401052,19грн основного боргу (2 черга задоволення вимог кредиторів) та 4844,80грн витрат зі сплати судового збору.
Решту грошових вимог ОСОБА_3 за заявою з грошовими вимогами до боржника відхилено.
В межах справи про неплатоспроможність керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 арбітражним керуючим Іваненка Є.В. заявлений позов, в якому, крім іншого, просив визнати недійсним правочин - Договір дарування квартири від 15.07.2022, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення квартири за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею - 64,5 кв.м., до складу майнових активів (ліквідаційної маси) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у справі про банкрутство №922/2069/25.
Звертаючись із зазначеним позовом, арбітражний керуючий зазначив, що протягом підозрілого періоду (три роки до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) за наявності невиконаного грошового зобов`язання перед третьою особою, боржник вчинив безоплатне відчуження свого єдиного активу - квартири.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість та доведеність заявлених вимог та наявності правових підстав для їх задоволення частково. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині витребування квартири, місцевий господарський суд установив, що боржник продовжує проживати у спірній квартирі та користуватись нею, отже квартира фактично не вибувала з користування боржника.
ОСОБА_1 не погодилась з ухваленим господарським судом рішенням у даній справі в частині задоволення позову та визнання недійсним договору дарування квартири і звернулась з апеляційною скаргою. Доводи та вимоги скарги наведені вище.
Враховуючи викладені обставини, Східний апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний договір: 
1) укладений у "підозрілий період", передбачений ст. 42 КУзПБ;
2) укладений між боржником та особою, яка на момент укладення оспорюваного правочину була дружиною боржника;
3) призвів до виведення з власності боржника матеріального майна/активу безоплатно, з подальшим фактичним залишенням цього майна у користуванні боржника;
4) ускладнив можливість задоволення вимог кредиторів за рахунок відповідного активу та створив ризик виведення цього активу з-під потенційного стягнення.
Доводи апелянта про те, що неплатоспроможність не доведена та є фіктивною, є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Ухвали Господарського суду Харківської області від 24.06.2025 у справі №922/2069/25 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 та від 21.08.2025 про визнання грошових вимог ОСОБА_4 до боржника набрали законної сили та не скасовані в установленому законом порядку.
Крім того, Східний апеляційний господарський суд зауважує, що застосована судом першої інстанції підстава, передбачена п. 2 ч. 2 ст. 42 КУзПБ (укладення договору із заінтересованою особою у межах підозрілого періоду), є самостійною і не зумовлює необхідності доведення того, що боржник унаслідок правочину позбувся всього майна чи став абсолютно неплатоспроможним. По-друге, у межах оцінки фраудаторності достатнім є встановлення того, що правочин ускладнив задоволення вимог кредитора та створив ризик виведення відповідного активу з під потенційного стягнення.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що на момент укладення спірного договору, так і на момент відкриття провадження у справі про неплатоспроможність рішення суду про стягнення заборгованості не було ухвалено, оскільки це не спростовує фраудаторного характеру правочину. Факт визнання боржником наявності заборгованості перед третьою особою не свідчить про її штучність, як помилково вважає апелянт.
Так, відповідно до встановлених місцевим господарським судом обставин справи, зобов`язання боржника станом на момент укладення оспорюваного договору дарування перед третьою особою (кедитором) уже існувало хоча і не було простроченим; саме боржник був обізнаний про наявність його заборгованості та ризик її примусового стягнення; зловживання правом полягає не лише в ухиленні від виконання вже ухваленого судового рішення, але й у свідомому зменшенні майнових активів для майбутнього виконання обов`язку. У цій справі такі ознаки підтверджені встановленими судом першої інстанції обставинами укладення правочину в підозрілий період, безоплатності відчуження майна та залишення відчуженого майна в користуванні боржника.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє аргументи апелянта про те, що місцевий господарський суд безпідставно не залучив ОСОБА_1 до участі у справі про неплатоспроможність як заінтересовану особу. Такі аргументи не стосуються та не впливають на вирішення позовних вимог керуючого реструктуризації про визнання недійсним спірного договору дарування квартири.
Обставини процесуального статусу скаржниці у справі про неплатоспроможність неодноразово досліджувались як судом першої так і судом апеляційної інстанції. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 у справі №922/2069/25 установлено, що ОСОБА_1 не є учасницею та не є заінтересованою особою у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 в розумінні положень КУзПБ.
Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що не залучення ОСОБА_1 до участі у справі про неплатоспроможність ніяким чином не впливає на провадження у справі про визнання недійсним договору дарування квартири, в якому ОСОБА_1 є відповідачем та яке розглядається в окремому позовному провадженні відповідно до вимог КУзПБ.
Доводи апелянта про відхилення місцевим господарським судом клопотань про витребування доказів є безпідставними. Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що відповідачкою не доведено, яким чином докази, які вона просить витребувати, впливають на розгляд вимог про визнання недійсним спірного договору дарування. Крім того, відповідачкою не надано доказів вжиття нею самостійних заходів для отримання доказів, які вона просить витребувати.
Так, до предмету доказування у даній справі (визнання недійсним договору дарування) не входять правовідносини боржника з арбітражним керуючим (зокрема оплатою послуг керуючого реструктуризацією).
Предметом доказування у справі про визнання недійсним правочину з підстав фраудаторності (вчиненого на шкоду кредитору) є сукупність обставин, що свідчать про недобросовісність боржника та його контрагента, спрямованість правочину на уникнення виконання зобов`язань та реальне завдання шкоди кредитору.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє аргументи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання відповідачки та не витребував з Київського районного суду матеріали справи №953/3307/25. Так, апелянт вказує, що справа №953/3307/25 ініційована за заявою боржника щодо спірного договору дарування про нібито вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Східний апеляційний господарський суд зауважує, що ОСОБА_1 не наведено та не доведено правовий зв`язок між справою №953/3307/25 та справою №922/2069/25(922/2957/25), як і не обґрунтовано що саме можуть довести докази, які ОСОБА_1 просить витребувати. Крім того, якщо, як вказує ОСОБА_1 , вона є учасницею кримінальної справи, матеріали якої вона просить витребувати, вона самостійно могла ознайомитись з матеріалами справи №953/3307/25.
Аргументи апелянта про те, що вона згодна на добровільне врегулювання спірних правовідносин щодо повернення квартири у разі відшкодування боржником понесених нею витрат на ремонт квартири не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення місцевого господарського суду у даній справі та не спростовують висновків суду про фраудаторність оспорюваного правочину. Разом з цим, у разі понесення таких витрат ОСОБА_1 не позбавлена права заявити відповідні вимоги до боржника.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, тому Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні.
Під час ухвалення оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дотримався вимог процесуального права та правильно застосував норми матеріального права. Підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/2069/25(922/2957/25) не установлено, тому воно підлягає залишенню без змін.
З огляду на висновок апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта зі сплати судового збору за звернення зі скаргою покладаються на апелянта відповідно до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 статті 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 у справі №922/2069/25(922/2957/25) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 20.04.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін