КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 754/14585/24
номер провадження 22-ц/824/5070/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача Перепеліцин К.М.,
прокурор Редька М.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва Брагіної Інни Володимирівни в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Київської міської ради 
на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року /суддя Саламон О.Б./
у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинне будівництво, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Київська міська рада звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 та просить визнати за Київською міською радою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно загальною площею 755,1 кв. м., а саме: нежитлову будівлю в літері «А» по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1039093180000.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позов задоволено. Визнано за Київською міською радою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно загальною площею 755,1 кв. м., а саме: нежитлова будівля в літері «А» по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1039093180000. Стянуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір у розмірі 6 276,14 грн./т. 2 а.с. 48-58/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, перший заступник керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва Брагіна І.В. в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Київської міської ради звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Київської міської ради.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірна будівля розташована на земельній ділянці лісогосподарського призначення (код 62:299:0002), яка перебуває у постійному користуванні КП «Дарницьке лісопаркове господарство» Державне агентство лісових ресурсів України та віднесена до категорії рекреаційно-оздоровчих лісів за наказом Держлісагентства від 14.02.2023 №215. Будівництво комерційного закладу громадського харчування на таких землях заборонено ст. 63 Лісового кодексу України (використання виключно за цільовим призначенням) та ст. 376 ЦК України (самочинне будівництво). Суд безпідставно визнав за Київською міською радою право власності, оскільки позивач не є власником/користувачем земельної ділянки під будівлею, а лише органом місцевого самоврядування, що не має права набути право власності на чужій землі без згоди постійного користувача КП «Дарницьке лісопаркове господарство». Визнання права власності фактично легалізує незаконну забудову на землях лісового фонду, порушуючи публічні інтереси держави та територіальної громади (ст. 142, 143 Конституції України). Посилається на постанову ВП ВС від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 (провадження №12-39гс23) про те, що визнання права власності на землях лісового фонду можливе лише за умови, якщо будівля не порушує цільове призначення землі та є згода користувача ділянки, в іншому разі майно підлягає знесенню. Суд не дослідив заперечення землекористувача та не залучив КП «Дарницьке лісопаркове господарство» до участі, чим порушив ч. 4 ст. 376 ЦК України та ст. 53, 54 ЦПК України.
Від представника Київської міської ради Перепелиціна К.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. Заперечує доводи прокуратури, вказуючи, що земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади м. Києва (ст. 83 ЗК України), а не лісогосподарською у розумінні постійного користування КП «Дарницьке лісопаркове господарство». Будівництво здійснюється для рекреаційно-оздоровчих цілей (ст. 74 ЛК України), що не суперечить цільовому призначенню. Позивач як орган місцевого самоврядування має право на визнання права власності на самочинне будівництво (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а невиконання рішення у справі №754/8118/18 та продовження робіт є підставою для такого позову. Залучення КП «Дарницьке лісопаркове господарство» не обов`язкове, оскільки права землекористувача не порушуються, а об`єкт буде використовуватися для рекреації (лист Київради від 09.12.2025 №225-КР-4331). 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, за єдиною відомою адресою у матеріалах справи, конверти повернулись за відсутністю адресата, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.
Судом встановлено, що земельна ділянка код 62:299:0002 площею 97 331,94 кв.м., зокрема і спірна її частина 0,21 га обліковується за КП «Дарницьке лісопаркове господарство» на підставі технічного звіту про встановлення зовнішніх меж землекористування. 
Рішенням Київської міської ради від 05.03.2015 №207/1072 надано дозвіл цьому КП «Дарницьке лісопаркове господарство» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 10,29 га у Білодібровному лісництві для ведення лісового господарства.
За актами перевірок Департаменту земельних ресурсів КМДА від 07.07.2017 та 13.03.2018 на ділянці розміщено та будується заклад громадського харчування (господарські споруди, будівля охорони, фундаменти, вольєр, тимчасові споруди, будівельні матеріали), рішення щодо передачі ділянки для будівництва закладу громадського харчування Київська міська рада не приймала.
За інформацією Держлісагентства ділянка віднесена до рекреаційно-оздоровчих лісів за наказом від 14.02.2023 №215.
За інформацією КП «Дарницьке лісопаркове господарство» від 24.11.2025 об`єкти становлять перешкоду для ведення лісового господарства.
Рішенням Київського апеляційного суду від 13.09.2023 у справі №754/8118/18, залишеним без змін постановою ВС від 05.06.2024, ОСОБА_1 зобов`язано повернути ділянку 0,21 га, привести її у придатний стан шляхом знесення будівель та звільнення від будматеріалів.
Виконавче провадження №75620089 відкрито 25.07.2024, рішення не виконано, на момент подачі позову 15.10.2024 будівельні роботи продовжуються.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 376 ЦК України про те, що самочинне будівництво на чужій земельній ділянці може призводити до визнання права власності за власником землі за умови вжиття заходів для відновлення права; ст. 16 ЦК України про те, що визнання права власності є способом захисту цивільних прав; ст. 13 ЦПК України про те, що суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що невиконання рішення у справі №754/8118/18 та продовження робіт порушують права Київської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, тому ефективним способом захисту є визнання права власності.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Так, встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 13.09.2023 у справі № 754/8118/18 за позовом Деснянської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що не набула право власності, визнання недійсними договорів, скасування реєстрації права власності, повернення земельної ділянки, частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2022 та додаткове рішення цього суду від 17.06.2022 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги прокурора задоволено частково. Судом зобов`язано ОСОБА_1 повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,21 га (код ділянки 62:299:0002), яка розташована в межах Броварського, Білодібровського та Дніпровського лісництв у Деснянському районі м. Києва, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель, споруд та звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів. У решті позовних вимог судом відмовлено. На виконання вказаного рішення Деснянським районним судом м. Києва міста Києва 01.07.2024 видано виконавчий лист № 754/8118/18. 
Постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.07.2024 відкрито виконавче провадження № 75620089 з примусового виконання рішення суду у справі № 754/8118/18 щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,21 га (код 62:299:0002), розташовану в межах Броварського, Білодібровського та Дніпровського лісництв у Деснянському районі м. Києва, привівши її у придатний стан шляхом знесення будівель, споруд та очищення від будматеріалів. 
Водночас, зі сплином менше 3 місяців з дня відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення у справі № 754/8118/18, а саме, 15.10.2024 Київська міська рада звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва загальною площею 755,1 кв. м. в літері «А» по АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи позовну заяву фактичним невиконанням рішенням суду. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності на самочинне будівництво за позивачем - Київською міською радою, фактично унеможливив виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.09.2023 у справі № 754/8118/18.
Щодо правового статусу земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка в межах Броварського, Дніпровського, Білодібровного лісництв в Деснянському районі м. Києва (код 62:299:0002) площею 97331,94 кв. м. обліковується за КП «Дарницьке лісопаркове господарство» на підставі технічного звіту про встановлення зовнішніх меж землекористування. 
Рішенням Київської міської ради від 05 березня 2015 року № 207/1072 надано дозвіл КП «Дарницьке лісопаркове господарство» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (код 62:299:009) площею 10,29 га у Білодібровному лісництві у Деснянському районі в постійне користування для ведення лісового господарства. 
При цьому, в ході судового розгляду справи №754/8118/18 встановлено, що на земельній ділянці розміщене та будується заклад громадського харчування біля бомбосховища, а саме: господарські споруди, будівля охорони, фундаменти, вольєр, тимчасові споруди, проводяться будівельні роботи та знаходяться будівельні матеріали.
Рішення щодо передачі будь-яким юридичним чи фізичним особам зазначеної земельної ділянки у власність (користування) для будівництва будівель та споруд закладу громадського харчування Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала. 
За інформацією Державного агентства лісових ресурсів України встановлено, що земельна ділянка, яка розташована в межах Броварського, Білодібровського та Дніпровського лісництв у Деснянському районі м. Києва загальною площею 0,21 га (код 62:299:0002) перебуває в постійному користуванні комунального підприємства «Дарницьке лісопаркове господарство» та розташована в кв. 76 вид. 9-11 Білодібровного лісництва. Відповідно до наказу Держлісагентства від 14.02.2023 № 215 «Про віднесення лісів м. Києва та Київської області до відповідних категорій» зазначена земельна ділянка віднесена до категорії рекреаційно-оздоровчих лісів. 
За інформацією КП «Дарницьке лісопаркове господарство» від 24.11.2025, розташовані на земельній ділянці об`єкти становлять перешкоду для використання ділянки для ведення лісового господарства, виконання покладених на підприємство функцій. 
При цьому, комунальним підприємством зазначено, що для повноцінного використання ділянки для лісогосподарських потреб необхідно вирішити питання її звільнення від споруд та об`єктів, які були споруджені під час тимчасового користування нею, приведення ділянок до стану придатного для використання за цільовим призначенням.
Згідно зі ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Приписами ст. 2 Закону України «Про охорону земель» встановлено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про екологічну мережу України», землі лісового фонду є складовою структурних елементів екомережі. 
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про екологічну мережу України» встановлено, що екомережа відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягає особливій охороні. 
Статтею 55 Земельного кодексу України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. 
Згідно з ч. 2 ст. 5 Лісового кодексу України, правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч.1 ст.164 ЗК України). 
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Земельного кодексу України, на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням. Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням. Таким чином, у рекреаційно-оздоровчих лісах заборонено будівництво, оскільки їхнє цільове призначення - охорона здоров`я та забезпечення відпочинку людей, що регулюється відповідними нормами лісового законодавства. Будівництво на земельній ділянці, віднесеній до категорії рекреаційно-оздоровчих лісів, є незаконним, оскільки капітальне будівництво об`єктів нерухомості, які не належать до рекреаційної діяльності, змінює природний стан і перешкоджає рекреаційній функції. 
Щодо відсутності підстав для визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва. 
З постанови Київського апеляційного суду у справі №754/8118/18 убачається, що на спірній ділянці розміщено заклад громадського харчування, тобто об`єкт виключно комерційного призначення, який жодним чином не належить до об`єктів рекреаційної інфраструктури, що допускаються в межах рекреаційних лісів. Такий об`єкт не виконує лісогосподарської або природоохоронної функції і безпосередньо перешкоджає використанню ділянки за її цільовим призначенням, що підтверджується також інформацією КП «Дарницьке лісопаркове господарство» про неможливість ведення лісового господарства через наявні забудови. Суд першої інстанції не лише не врахував ці обставини, також не залучив до участі у справі постійного землекористувача - КП «Дарницьке лісопаркове господарство», права якого безпосередньо зачіпаються внаслідок існування споруди та можливого визнання права власності на неї. Без висновків уповноважених органів щодо можливості розміщення будь-яких будівель у межах рекреаційних лісів, без погоджень землекористувача та без оцінки екологічних наслідків, суд першої інстанції своїм рішенням від 27.10.2025 фактично легалізував забудову на землях, де будь-яке капітальне будівництво прямо заборонене законом. А відтак, визнання права власності на самочинне будівництво на земельній ділянці лісогосподарського призначення фактично означає зміну її цільового призначення. Водночас, зміна цільового призначення земельної ділянки лісового фонду, на якій розташовано об`єкт самочинного будівництва, в установленому порядку не здійснювалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягуються на користь апелянта з Київської міської ради у розмірі 5714, 57 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва Брагіної Інни Володимирівни в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Київської міської ради на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року - задовольнити.
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року - скасувати, відмовивши у вимогах позову Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинне будівництво.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з Київської міської ради /код ЄДРПОУ 22883141/ на користь Київської міської прокуратури /код ЄДРПОУ 02910019/ 5714, 57 грн.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 06.04.2026 року.

Головуючий: Судді: