Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/1216/26
Провадження №: 2/332/2135/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 р. м. Запоріжжя
Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Марченко Н.В., за участю секретаря судового засідання Петракей Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСАТНОВИВ:
27.02.2026 АТ «ПУМБ», в особі представника за довіреністю Донцової Є.О. звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у сумі 48063,78 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2662,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено про те, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:
1) 30.11.2016 кредитний договір №200741812901, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 4505,59 грн.;
2) 10.01.2018 кредитний договір №300956927101, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 7300,00 грн.;
3) 08.05.2018 кредитний договір №1001032213601, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 19644,00 грн.
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 05.01.2026 складає:
1)По кредитному договору від 30.11.2016 № 200741812901 – 10058,01 грн., з яких: 4505,59 грн. – заборгованість за кредитом; 5552,42 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
2) По кредитному договору від 10.01.2018 № 300956927101- 5742,27 грн., з яких: 5738,86 грн. – заборгованість за кредитом; 3.41 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
3)По кредитному договору від 08.05.2018 № 1001032213601- 32263,50 грн., з яких: 18144,16 грн. – заборгованість за кредитом; 11,06 грн. – заборгованість процентами; 14108,28 грн. – заборгованість за комісією;
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 05.01.2026 склала 48063,78 грн.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості та витрати зі сплати судового збору.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
20.03.2026 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки кредитні договори були укладені у 2016 та 2018 роках, позивачем не надано належних та завірених копій первинних документів, що підтверджують факт отримання та використання ним коштів у заявленому розмірі. Крім того, нарахування будь-яких штрафних санкцій ( пені, штрафів) у період дії в Україні воєнного стану заборонено згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:
1) 30.11.2016 кредитний договір №200741812901, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 4505,59 грн.;
2) 10.01.2018 кредитний договір №300956927101, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 7300,00 грн.;
3) 08.05.2018 кредитний договір №1001032213601, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 19644,00 грн.
Згідно детальних розрахунків наданих Банком, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами, станом на  05.01.2026 складає:
1)По кредитному договору від 30.11.2016 № 200741812901 – 10058,01 грн., з яких: 4505,59 грн. – заборгованість за кредитом; 5552,42 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
2) По кредитному договору від 10.01.2018 № 300956927101- 5742,27 грн., з яких: 5738,86 грн. – заборгованість за кредитом; 3.41 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
3)По кредитному договору від 08.05.2018 № 1001032213601- 32263,50 грн., з яких: 18144,16 грн. – заборгованість за кредитом; 11,06 грн. – заборгованість процентами; 14108,28 грн. – заборгованість за комісією;
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 05.01.2026 склала 48063,78 грн.
Позивачем були скеровані письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України,публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України,договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст.ст.526,530 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 612 ЦК України,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу,сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 629 ЦК України,договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно ст. 638 ЦК України,договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України,договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.
Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За кредитним договором, відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України,кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Посилання відповідача на те, що позивачем не надано належних та завірених копій первинних документів, що підтверджують факт отримання та використання ним коштів саме у заявленому розміру, суд не приймає до уваги, оскільки факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується виписками по особовим рахункам за вказані періоди, , де вбачається рух коштів по рахунку відповідача.
Відповідач погодився із умовами Кредитних договорів, адже після отримання кредитної картки, за умовами укладеного з банком договору, здійснював дії щодо її активації, користувався карткою (отримував готівку, сплачував карткою товари та послуги), що підтверджується випискою з рахунку.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.
Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується вищезазначеними детальними розрахунками, наданим позивачем, які є повними, чіткими, узгоджуються з умовами кредитних договорів, відповідачем не спростовані, тому суд вважає їх належними та допустимими доказами і бере за основу при винесенні цього рішення.
Погоджуючись з вимогами Банку щодо наявної у відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд між тим вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії, слід відмовити з наступних підстав.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За частиною другою статті 8Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з частиною 6 статті 12Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, в пункті 6 Заяви № 1001032213601 від 08.05.2018 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 3,99% від суми кредиту, разова комісія банку – 300,00 грн.
Встановивши у Кредитному договорі № 1001032213601 від 08.05.2018 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів) вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорюванні умови кредитного договору є несправедливими.
Таким чином, положення пункту 6 Кредитного договору № 1001032213601 від 08.05.2018 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21.
Відповідно до положень ч. 4 ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно до ч. 5 ст.12Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі №194/1387/19.
Таким чином, вимоги Банку у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1001032213601 від 08.05.2018 за комісією за обслуговування кредиту у сумі 14108,28 грн., є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у вищевказаній сумі (14108,28 грн.) слід відмовити.
Щодо аргументів представника відповідача про сплив строку позовної давності, то суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257ЦКУкраїни визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться уст. ст. 252-255 ЦК України.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та другастатті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-н).
Крім того, згідно з п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2»від11.03.2020№211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжувався і діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому неодноразово продовжувався та діє і на даний час.
Судом встановлено, що відповідачем останні платежі за договором №200741812901 від 30.11.2016 здійснювались у червні 2018 року, беручи до уваги строк дії договорів, а також продовження строків на період дії карантину та воєнного стану, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом не порушено строків позовної давності.
Не вбачає суд і будь-яких порушень зі сторони позивача щодо об`єднання в одному позові вимог за декількома кредитними договорами.
З урахуванням наведених мотивів, позов підлягає частковому задоволенню.
У зв`язки з тим, що позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 1880,89 грн.
Керуючись ст. ст.207,526,549,610,611,626,628,638,1054,1055 ЦК України, ст. ст.12,13,19,76,81,141,211,247,259,263-265,273,274 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний Банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ЄДРПОУ: 14282829, заборгованість за кредитним договором від 30.11.2016 № 200741812901 станом на 05.01.2026 у розмірі 10058,01 грн., з яких: 4505,59 грн. – заборгованість за кредитом; 5552,42 грн. – заборгованість процентами; за кредитним договором від 10.01.2018 № 300956927101 у розмірі 5742,27 грн., з яких: 5738,86 грн. – заборгованість за кредитом; 3,41 грн. – заборгованість процентами та за кредитним договором від 08.05.2018 № 1001032213601- 18155,22 грн., з яких: 18144,16 грн. – заборгованість за кредитом; 11,06 грн. – заборгованість процентами, а всього 33955,50 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний Банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ЄДРПОУ: 14282829, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1880,89 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 07.04.2026.

Суддя         Н.В. Марченко