ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року   Справа № 906/24/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В.
суддя Василишин А.Р.
суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю. 

за участю представників сторін:
прокурора Гарбарука В.А.
позивача Брусилівської селищної ради - не з`явився
відповідача Фермерського господарства "Суховець" - адв. Довгалюка Р.О.
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастів Агро" - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Суховець"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р.
постановлене у м. Житомир, повний текст складено 01.12.2025 р.
у справі № 906/24/25 (суддя Нестерчук С.С.)
за позовом керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради
до відповідачів:
1. Фермерського господарства "Суховець"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастів Агро"
про розірвання договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку 

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25 Господарський суд Житомирської області частково задоволив позов керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради. Суд ухвалив рішення про розірвання договору оренди від 27.04.2005 р. (з урахуванням додаткової угоди від 03.07.2020 р.), який укладений Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області (на момент укладення - Брусилівською районною державною адміністрацією Житомирської області) та Фермерським господарством "Суховець" та про зобов`язання Фермерського господарства "Суховець" повернути територіальній громаді в особі Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га для ведення фермерського господарства. Суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору суборенди землі № ПА_НП_СФГ_1 від 14.06.2023 р., який укладений Фермерським господарством "Суховець" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фастів Агро”.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Фермерське господарство "Суховець" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та в частині розподілу судових витрат і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає ні дійсним обставинам справи, ні нормам матеріального і процесуального права.
Вважає, що наявність/відсутність у позивача чи то у відповідача/скаржника оригіналів договору від 27.04.2005 р. ніякого значення не мають для вирішення спору, оскільки ключовим для вирішення спору є необхідність дослідження примірника договору від 27.04.2005 р., який був наданий для держаної реєстрації прав. У зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою третій примірник договору, який передавався для державної реєстрації права оренди і про витребовування такого Фермерське господарство "Суховець" зверталося до суду з клопотанням.
Вважає, що в судовому засіданні 19.02.2025 р. суд першої інстанції всупереч нормам ГПК України та запереченням представника ФГ "Суховець" самостійно вилучив оригінал договору від 27.04.2005 р., що зафіксовано звукозаписом протоколу судового засідання. Пояснює, що договір був наданий суду для огляду, оскільки в ухвалі суду першої інстанції від 05.02.2025 р. чи в іншому судовому рішенні у матеріалах справи № 906/24/25 немає вимоги про витребування для долучення до матеріалів справи або вилучення договору від 27.04.2005 р.
Доводить, що після проведення судової експертизи, яка була призначена судом першої інстанції, ФГ "Суховець" звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної судової технічної експертизи, яке було вмотивоване тим, що відповідно до даних з Реєстру судових експертів міститься інформація, що експерт Янович Максим рішенням ЕКК МВС України від 02.12.2022 р. № 2684 безстроково позбавлений кваліфікації судового експерта. У задоволенні клопотання суд першої інстанції відмовив, у зв`язку з чим скаржник вважає, що судом проігноровано те, що судовий експерт, який проводив експертизу, не володів відповідною кваліфікацією в частині проведення саме технічної експертизи, що викликає сумніви у її правильності та обґрунтованості, а відтак такий доказ не може вважатися достовірним та достатнім в розумінні норм ГПК України.
Стверджує, що договір від 27.04.2005 р. в редакції, яка була долучена до позовної заяви, не є допустимим доказом, оскільки цей договір не міститься в державному реєстрі речових прав, а відтак - не проходив державну реєстрацію. Натомість примірник договору від 27.04.2005 р., наданий ФГ "Суховець", міститься в Державному реєстрі речових прав, тобто - держава в особі відповідного реєстратора,зафіксувала і визнала законними підстави виникнення речових прав ФГ "Суховець" саме на підставі договору від 27.04.2005 р. в редакції, яка була долучена до відзиву на позовну заяву.
Звертає увагу, що матеріалами даної справи підтверджується відсутність будь-яких претензій (вимог) щодо неналежної сплати ФГ "Суховець" орендної плати чи відшкодування шкоди, а тому ФГ "Суховець" вважає, що судом першої інстанції всупереч нормам ГПК України та ч. 4 ст. 236 ГПК України ухвалено незаконне судове рішення, оскільки жодної шкоди позивачу завдано не було і не підтверджено, що позивач був позбавлений того, на що він розраховував як орендодавець при передачі земельної ділянки в оренду.
Просить рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25 в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Керівник Коростишівської окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу в якому вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25 є законним, обґрунтованим та таким, що постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального законодавства, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Вважає, що при розгляді даної справи підлягають дослідженню та оцінці договори оренди землі, надані Брусилівською селищною радою та представником ФГ «Суховець», оскільки матеріали справи містять дві редакції договору оренди землі від 27.04.2005 р. з відмінними умовами, зокрема, в частині умови п. 30 договору щодо прав орендаря, що є суттєвою обставиною для встановлення обставин справи і може вплинути на вирішення спору.
Пояснює, що як свідчить текст оспорюваного договору, такий договір зареєстрований у Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 19.05.2005 р. за № 040520500001. У зв`язку з цим вважає, що реєстрація правочину проведена у відповідності до вимог Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.
Зазначає, що суд першої інстанції витребував саме оригінал договору оренди у відповідача і такий доказ наданий стороною процесу, тому такий доказ долучений до матеріалів справи з дотриманням вимог процесуального законодавства.
Вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано кваліфікував клопотання ФГ «Суховець» про повернення до стадії підготовчого провадження та про призначення повторної судової технічної експертизи документів як зловживання процесуальними правами, спрямоване на безпідставне затягування розгляду справи, оскільки представник ФГ «Суховець», маючи можливість реалізувати відповідну процесуальну дію на стадії підготовчого провадження після ознайомлення з висновком експерта, таких дій не вчинив та не вжив жодних заходів для перевірки достовірності наведеної в клопотанні інформації щодо нібито позбавлення судового експерта кваліфікації.
Зауважує, що ФГ «Суховець» всупереч умовам договору оренди та додаткової угоди передало в суборенду ТОВ «Фастів Агро» земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, наслідком чого стало отримання ТОВ «Фастів Агро» земельних ділянок, наданих для ведення фермерського господарства, тоді як такі земельні ділянки Товариство мало б отримати лише на конкурсній основі (за результатами аукціону).
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Фермерського господарства «Суховець» на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25, а рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25 - залишити без змін.

Ухвалою від 10.02.2026 р. Північно-західний апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача Фермерського господарства «Суховець» про призначення у справі № 906/24/25 повторної судової технічної експертизи документів.

Позивач Брусилівська селищна рада та відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю “Фастів Агро” відзивів на апеляційну скаргу не подали та не забезпечили явку представників у судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с. 13 – 14 у т.4/.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача та відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Фастів Агро”.

Представник відповідача/скаржника в судовому засіданні 10.02.2026 р. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволити.
Прокурор в судовому засіданні 10.02.2026 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача/скаржника та прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.
27.04.2005 р. Брусилівська районна державна адміністрація як орендодавець та Фермерське господарство “Суховець” як орендар уклали договір оренди земельної ділянки /а.с. 32 – 36 у т.1/, згідно з п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на землях запасу Хомутецької сільської ради.
Відповідно до п. 2 договору об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 232,9943 га в тому числі пасовище - 215,2052 га, чагарники - 0,8839 га, болота - 16,9052 га.
Згідно з п. 8 договору договір укладений на 49 років.
Відповідно до п. 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення.
Відповідно до п.30 договору орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов цього договору.
Згідно з п.38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Договір оренди землі від 27.04.2005 р. підписаний представниками сторін, скріплений їх печатками та зареєстрований в Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК про, що у Державному реєстрі земель внесено запис від 19.05.2005 р. за № 040520500001.
Відповідно до акта приймання - передачі земельної ділянки від 27.04.2005 р. орендодавець Брусилівська районна державна адміністрація передала орендарю Фермерському господарству “Суховець” в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 232,9943 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 37 у т.1/.
Відповідно до наказу від 22.12.2018 № 6-5020/14-18-СГ Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області за актом приймання передачі /а.с. 40 у т.1/ передало Брусилівській селищні раді Брусилівського району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7006,0455 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Брусилівської селищної об`єднаної територіальної громади Брусилівського району Житомирської області.
У пункті № 52 додатку до вищезазначеного акту приймання передачі з державної у комунальну власність передано земельну ділянку площею 232,9943 га з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303 /а.с. 42 – 50 у т.1/.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 20.03.2019 р. за територіальною громадою Брусилівської селищної ради було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303 площею 232,9943 га. У Реєстрі також містяться відомості про інші речові права щодо цієї земельної ділянки, а саме право оренди, зареєстроване 17.03.2017 р. за ФГ “Суховець” на підставі договору оренди землі від 27.04.2005 р. та право суборенди, зареєстроване 23.08.2023 р. за ТОВ “Фастів Агро” на підставі договору суборенди від 14.06.2023 р. /а.с. 27 – 28 у т.1/.
Згідно з рішенням від 24.06.2020 р. № 1517 Брусилівська селищна рада вирішила поновити умови договору оренди землі від 27.04.2005 р., який укладений Брусилівською районною державною адміністрацією та ФГ “Суховець” та зареєстрований у Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК 19.05.2005 р. за № 040520500001 та вирішила привести умови договору оренди у відповідність до чинного земельного та податкового законодавства /а.с. 29 – 30 у т.1/.
На виконання вищезазначеного рішення 03.07.2020 р. Брусилівська районна державна адміністрація Житомирської області як первісний орендодавець, Брусилівська селищна рада Брусилівського району Житомирської області як новий орендодавець та ФГ “Суховець” як орендар уклали додаткову угоду, відповідно до якої сторони змінили сторону орендодавця з Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області на Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області, передали новому орендодавцю усі права та обов`язки первісного орендодавця та внесли зміни, зокрема до п. 1 договору оренди виклавши його в наступній редакції : «Орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 232,9943 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303, яка розташована за межами населеного пункту с. Вільшка Брусилівського району Житомирської області»/а.с. 38 у т.1/.
14.06.2023 р. ФГ “Суховець” як орендар та ТОВ “Фастів Агро” як суборендар уклали договір суборенди земельної ділянки № ПА_НП_СФГ_1 /а.с. 64 – 66 у т.1/, за умовами якого орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 232,9943 га з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303, яка знаходиться на землях запасу Хомутецької сільської ради, Брусилівського району, Житомирської області. Строк дії договору визначений з 14 червня 2023 року до закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки. 
У пункті 1 договору суборенди визначено, що орендар надає, а суборендар приймає земельну ділянку для ведення фермерського господарства; у п. 12 договору суборенди визначено, що земельна ділянка передається в суборенду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Обґрунтовуючи позов, прокурор доводить, що ФГ “Суховець”, передавши спірну земельну ділянку в суборенду, розпорядилося такою земельною ділянкою у спосіб, який не передбачений договором та чинним законодавством, а суборендар ТОВ “Фастів Агро” отримав земельну ділянку комунальної власності, яку він мав би отримати лише на конкурсній основі.
Підставою реалізації прокурором представницьких функцій згідно зі ст. 23 Закону "Про прокуратуру" стала усвідомлена пасивна поведінка позивача.
Так, листом від 16.12.2024 р. № 53/1-3259вих-24 заступник керівника Коростишівської окружної прокуратури повідомив Брусилівську селищну раду про те, що ФГ “Суховець” як орендар передав земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303 площею 232,9943 га в суборенду, у зв`язку з чим суборендар ТОВ “Фастів Агро” отримав земельну ділянку, яку він мав би отримати лише на конкурсній основі. Прокурор також повідомив селищну раду про необхідність вжиття заходів щодо розірвання договору оренди та договору суборенди, зобов`язання повернути спірну земельну ділянку в комунальну власність та скасування державної реєстрації права оренди та суборенди. Одночасно прокурор просив орган місцевого самоврядування повідомити прокуратуру, у випадку незгоди з викладеними обставинами або неможливістю самостійно звернутися до суду /а.с. 68 – 75 у т.1/.
Листом від 19.12.2024 р. № ОН-18/2128/24 Брусилівська селищна рада повідомила прокурора, що ФГ “Суховець” щодо укладення договору суборенди спірної земельної ділянки до селищної ради не звертався, в зв`язку з чим відповідне рішення радою не приймалося. В зв`язку з наявністю незаповнених вакантних посад відділу юридичного забезпечення, селищна рада наразі не має достатнього кадрового забезпечення для здійснення претензійно-позовної діяльності, тому просить прокурора вжити необхідних заходів для захисту прав та законних інтересів Брусилівської селищної ради в порядку ч. 5 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» шляхом подання до суду відповідної позовної заяви /а.с. 76 – 78 у т.1/.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303 площею 232,9943 га перебуває у комунальній власності Брусилівської селищної ради /а.с. 27 – 28 у т.1/.
Відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, і відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Отже, Брусилівська селищна рада є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого у відповідності до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України віднесені повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності.
Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18 визначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 914/225/18.
Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Отже, прокурор у даній справі відповідно до норм ч.4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” обґрунтував необхідність представництва інтересів держави, оскільки компетентний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не відреагував на стверджуване порушення законності у сфері земельних відносин. Звертаючись до Брусилівської селищної ради до подання позову, прокурор надав раді можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після повідомлення прокурора про стверджуване порушення, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу та є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.
30.12.2025 р. керівник Коростишівської окружної прокуратури подав до Господарського суду Житомирської області позовну заяву в інтересах держави в собі Брусилівської селищної ради до Фермерського господарства «Суховець» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастів Агро».
Прокурор у позові просив суд :
- розірвати укладений Брусилівською селищною радою та Фермерським господарством «Суховець» договір оренди від 27.04.2005 р. (з урахуванням додаткової угоди від 03.07.2020 р.) земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га;
- визнати недійсним укладений Фермерським господарством «Суховець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастів Агро» договір суборенди землі ПА_НП_СФГ_1 від 14.06.2023 р. про передачу в суборенду земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га;
- скасувати державну реєстрацію права суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1802410218209;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастів Агро» повернути територіальній громаді в особі Брусилівської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га для ведення фермерського господарства.
Відповідач Фермерське господарство «Суховець» у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову та надав суду примірник договору оренди землі від 27.04.2005 р. в іншій редакції, згідно з п. 30 якого зазначено, що орендар має право без окремого погодження з орендодавцем передавати об`єкт оренди в суборенду на строк, що не перевищує строк дії договору /а.с. 156 – 158 у т.1/.
Згідно з протокольною ухвалою від 19.02.2025 р. Господарський суд Житомирської області оглянув оригінал примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р. та додатки до нього, надані позивачем, а також - додаткову угоду від 03.07.2020 р. та оригінал примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р. та додатки до нього, надані представником ФГ «Суховець» для огляду судом, та вирішив зберігати оригінали договорів у матеріалах справи із роз`ясненням відповідачу ФГ «Суховець», що оригінали документів будуть повернуті судом за відповідною заявою /а.с. 210 – 211 у т.1/.
Для встановлення автентичності примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого відповідачем/скаржником, Господарський суд Житомирської області, відповідно до ухвали від 10.04.2025 р. призначив у справі № 906/24/25 судову технічну експертизу документів, проведення якої доручив Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
На вирішення експертизи суд поставив такі питання:
- чи замінювались у договорі оренди землі від 27.04.2005 р., наданого представником відповідача ФГ “Суховець”, аркуші ?
- яким способом виготовлено 3-й аркуш договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого представником відповідача ФГ “Суховець” ?
- чи виготовлено договір оренди землі від 27.04.2005 р., наданий представником відповідача ФГ “Суховець”, або ж його частини шляхом монтажу із застосуванням комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки ?
- чи на одному друкарському пристрої виготовлено примірники договору оренди землі від 27.04.2005 р., надані ФГ “Суховець” та Брусилівською селищною радою ?
З висновку експерта № СЕ-19/106-25/7110-ДД від 19.06.2025 р. /а.с. 62 – 74 у т.3/ вбачається, що проведення судової експертизи було доручено завідувачу сектору почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку відділу криміналістичних видів досліджень Житомирського НДЕКЦ МВС Яновичу Максиму Аркадійовичу, який має вищу освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення технічної експертизи документів за експертними спеціальностями 2.1 «Дослідження реквізитів документів» та 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів» (свідоцтво від 26.05.2007 р. № 8219, відмітки про підтвердження кваліфікації від 06.11.2012 р., 25.09.2017 р. та 20.01.2022 р.), присвоєну ЕКК МВС, перший кваліфікаційний клас, стаж експертної роботи – з 2007 року.
За результатами технічної експертизи документів згідно з висновком експерта від 19.09.2025 № СЕ-19/106-25/7110-ДД встановлено наступне:
- 2-й аркуш примірника (3-4 сторінки договору) договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого представником відповідача ФГ “Суховець”, був замінений;
- 3-тя сторінка примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого представником відповідача ФГ “Суховець”, є технічним зображенням, яке виконане струминним способом за допомогою струминного друкуючого пристрою;
- 3-тя сторінка примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого представником відповідача ФГ “Суховець”, виготовлена шляхом монтажу із застосуванням комп`ютерної або копіювально - розмножувальної техніки;
- 1-ша, 2-га та 5-та сторінки примірника (1 і 3 аркуші) договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого представником відповідача ФГ “Суховець”, та всі сторінки примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого Брусилівською селищною радою, надруковані на одному й тому ж друкуючому пристрої; 3-тя та 4-та сторінки примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р. наданого представником відповідача ФГ “Суховець”, та всі сторінки примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р., наданого Брусилівською селищною ради надруковані на різних друкуючих пристроях.
05.08.2025 р. керівник Коростишівської окружної прокуратури подав до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову, в якій зазначив, що прокурором було встановлено, що 01.12.2024 р. ФГ “Суховець” та ТОВ “Фастів Агро” уклали додаткову угоду до договору суборенди землі № ПА_НП_СФГ від 14.06.2023 р., за умовами якої сторони за взаємною згодою з 01.12.2024 р. вирішили припинити дію договору суборенди землі від 14.06.2023 р. на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на землях запасу Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області загальною площею 232,9943 га, з кадастровим номером 1820987000:06:000:0303. До заяви про зміну предмета позову прокурор долучив копію вищезазначеної додаткової угоди та копію акту приймання передачі (повернення) земельної ділянки від 01.12.2024 р. /а.с. 89, 89 зв. у т.3/. Відповідно до заяви про зміну предмета позову прокурор просив суд: 
- розірвання укладеного Брусилівською селищною радою та Фермерським господарством «Суховець» договір оренди від 27.04.2005 р. (з урахуванням додаткової угоди від 03.07.2020 р.) земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га;
- визнання недійсним укладеного Фермерським господарством «Суховець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастів Агро» договору суборенди землі № ПА_НП_СФГ_1 від 14.06.2023 р. про передачу в суборенду земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га;
- зобов`язання Фермерське господарство «Суховець» повернути територіальній громаді в особі Брусилівської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
Одночасно 05.08.2025 р. прокурор подав до суду клопотання про часткове закриття провадження у справі в якому просив суд закрити провадження у справі № 906/24/25 в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації права суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га. До такого клопотання прокурор долучив інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно з якої вбачається, що 23.01.2025 р. щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га було припинено державну реєстрацію права суборенди за ТОВ «Фастів Агро» /а.с. 97 – 99 у т.3/.
Ухвалами від 05.08.2025 р. Господарський суд Житомирської прийняв до розгляду по суті заяву прокурора про зміну предмета позову та закрив провадження у справі № 906/24/25 в частині вимоги про скасування державної реєстрації права суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га.
Встановивши, що спірна земельна ділянка на час звернення прокурором з позовом до суду повернута орендарю, речові права суборендаря припинені, жодних триваючих правових наслідків договору суборенди не існує та правове становище сторін повністю відновлено до стану, який існував до укладення договору суборенди, суд першої інстанції виснував про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним укладеного Фермерським господарством «Суховець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастів Агро» договору суборенди землі № ПА_НП_СФГ_1 від 14.06.2023 р. про передачу в суборенду земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га. В цій частині рішення суду першої інстанціх не оскаржується.
Задоволивши позов в іншій частині, суд першої інстанції виснував, що передача ФГ «Суховець» земельної ділянки в суборенду ТОВ «Фастів Агро» без згоди орендодавця та із зміною виду використання земельної ділянки є порушенням з боку орендаря умов договору оренди, вимог статті 8 Закону України «Про оренду землі» з урахуванням правового режиму земель сільськогосподарського призначення, що є підставою для розірвання договору оренди землі від 27.04.2005 р.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, враховуючи наступне.
Колегія суддів враховує, що відповідач Фермерське господарство «Суховець» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому керуючись нормами ст. 269 ГПК України, не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним укладеного Фермерським господарством «Суховець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастів Агро» договору суборенди землі № ПА_НП_СФГ_1 від 14.06.2023 р. про передачу в суборенду земельної ділянки з кадастровим номером 1820987000:000:0303 площею 232,9943 га.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. 
Нормами ч. 2 ст. 18 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі від 27.04.2005 р.) визначено, що категорії земель України мають особливий правовий режим. Поділ земель України за основним цільовим призначенням на категорії врегульовано частиною 1 статті 19 ЗК України, серед яких виділено землі сільськогосподарського призначення.
Частинами 1, 2 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані, в тому числі, для виробництва сільськогосподарської продукції.
Відповідно до ч. 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства.
Відповідно до ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
За змістом ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі від 27.04.2005 р.) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також - договором оренди землі.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.
Нормами статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з нормами ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
Нормами ст. 25 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, водночас орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка на умовах договору оренди землі від 27.04.2005 р. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 03.07.2020 р., передана Фермерському господарству «Суховець» у строкове платне користування (оренду) із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства. 
Статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено поняття фермерського господарства. Так, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів відзначає, що землі фермерського господарства мають особливий статус і надаються громадянам або юридичним особам на пільговій (позаконкурентій) основі, зокрема, в оренду з певною (конкретною) визначеною власником землі метою, а саме: для використання виключно фермерським господарством.
З викладеного слідує, що у спірних правовідносинах, обов`язок забезпечувати використання земельної ділянки за визначеним видом цільового призначення (видом використання), а саме - для ведення фермерського господарства стосується безпосередньо та виключно ФГ «Суховець» як орендаря за договором оренди землі від 27.04.2005 р. з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 03.07.2020 р. 
Наслідком невиконання орендарем обов`язку щодо використання земельної ділянок за призначенням (видом цільового призначення/видом використання) стало отримання ТОВ «Фастів Агро» наданої фермерському господарству земельної ділянки, яку воно могло б отримати лише на конкурсній основі (за результатами аукціону).
Приймаючи до уваги, що згідно з нормами ст.13, 24 - 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець відповідно до ч. 1 статті 24 цього Закону має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, колегія суддів висновує, що передача ФГ «Суховець» земельної ділянки в суборенду ТОВ «Фастів Агро» поза конкурсною процедурою призвела до порушення правового режиму використання земельної ділянки за межами дозволеної діяльності для ведення фермерського господарства, яку може (повинен) здійснювати орендар у відповідності до визначеної договором категорії та виду використання земельної ділянки. Таким чином, передача ФГ «Суховець» наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки в суборенду іншому суб`єкту господарювання оцінюється судом як використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що є істотним порушенням умов договору оренди землі від 27.04.2005 р. з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 03.07.2020 р.
Аналогічні висновки про те, що передача орендарем земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства, в суборенду іншому суб`єкту господарювання кваліфікується як використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що є істотним порушенням умов договору оренди землі, викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2024 р. у справі № 905/5/21, правовідносини якої є аналогічними правовідносинам даної справи.
Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, критерієм істотного порушення договору закон визначає таке порушення договору однією зі сторін, яке викликає для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. 
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Виходячи з системного аналізу наведених норм земельного законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також норми ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі застосуванню також підлягають норми ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Аналогічні правові висновки, які мають загальний характер щодо тлумачення застосування норм ч. 2 ст. 651 ЦК України, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-75цс13, від 14.10.2014 р. у справі № 3-143гс14, у яких, крім наведеного, зазначено, що у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, ч.4 ст. 236 ГПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі.
Судом встановлено, що у цій справі орендодавець надав орендарю земельну ділянку саме для ведення фермерського господарства, а не з метою подальшого передання орендарем такої земельної ділянки в суборенду іншим особам, які не мають права на користування землями комунальної власності поза конкурсною процедурою.
Положеннями пункту 38 договору оренди землі від 27.04.2005 р. передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Відповідно до вимог статті 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
У контексті спірних правовідносин, враховуючи, що умови договору оренди землі від 27.04.2005 р. передбачали особисте використання орендарем земельної ділянки, а чинне законодавство не передбачає наступне передання наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки іншій особі в суборенду, яка мала б отримати їх на конкурсній основі, наведене свідчить про порушення принципу добросовісності та істотне порушення орендарем умов договору. Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини передачі спірної земельної ділянки в оренду та обставини використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Оскільки позовні вимоги про розірвання договору оренди землі від 27.04.2005 р. є обґрунтованими, тому правовим наслідком розірвання договору оренди землі від 27.04.2005 р. (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 03.07.2020 р.) є повернення Фермерським господарством «Суховець» спірної земельної ділянки її власнику. 
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи встановлені обставини щодо наявності підстав для розірвання договору оренди та перебування спірної земельної ділянки у фактичному користуванні ФГ «Суховець», належним способом захисту порушеного права власності держави буде повернення Брусилівській селищній раді цієї ділянки і такий спосіб визначено у п. 38 договору оренди землі від 27.04.2005 р., ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 783 ЦК України.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи скаржника про те, що договір від 27.04.2005 р., в редакції, яка була долучена прокурором до позовної заяви, не є допустимим доказом з тої підстави, що в державному реєстрі речових прав зареєстровано договір на інших умовах.
Надавши оцінку доводам скаржника про належну редакцію саме того примірника, який був наданий державному реєстратору, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073 (в редакції чинній на дату укладення договору оренди землі – 27.04.2005 р.) державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.
Згідно з п. 12 Порядку факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Інших вимог щодо державної реєстрації договорів оренди землі станом на 27.04.2005 р. не передбачалося.
Колегією суддів встановлено, що на останньому аркуші договору оренди землі від 27.04.2005 р. міститься запис про те, що договір зареєстрований в Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК про, що у Державному реєстрі земель внесено запис від 19.05.2005 р. за № 040520500001. Такий запис засвідчений печаткою Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та підписом посадової особи, яка провела державну реєстрацію, Сарнавської О.Ю.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою третій примірник договору, що передавався для державної реєстрації права оренди, незважаючи на те, що Фермерське господарство "Суховець" зверталося до суду з клопотанням про витребування такого, і суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі повторної експертизи.
Так, суд першої інстанції, призначивши експертизу у даній справі, врахував існування двох договорів оренди землі в різних редакціях, які були надані суду орендодавцем і орендарем, та врахував заперечення сторін щодо автентичності кожного з примірників договорів.
Господарський суд Житомирської області отримав від Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України висновок експерта № СЕ-19/106-25/7110-ДД від 19.06.2025 р. /а.с. 62 – 74 у т.3/ 25.06.2025 р., і закрив підготовче провадження у справі лише 05.08.2025 р.
Натомість скаржник звернувся з клопотанням про витребування доказів 09.09.2025 р., а з клопотанням про призначення повторної експертизи 23.09.2025 р., тобто – за межами підготовчого провадження, вже на стадіі розгляду справи по суті.
Норми п.п. 4, 7, 8, 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України визначають, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про призначення експертизи; вирішує заяви та клопотання учасників справи.
Колегія суддів відзначає, що протягом тривалого терміну підготовчого провадження відповідач/скаржник жодних заяв, які розглядаються у підготовчому засіданні згідно з ст. 182 ГПК України, зокрема, і після надходження висновку експерта та до закриття підготовчого провадження - не подавав. Причини такого зволікання суду не доведені. Тому суд першої інстанції правомірно відхилив такі клопотання, оцінивши їх як безпідставне затягування розгляду справи.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що не мають значення доводи скаржника про наявность у договорі оренди землі від 27.04.2005 р. (наданого державному реєстратору) умови про право на передачу земельної ділянки в суборенду, оскільки така умова суперечила б вимогам закону, про що колегія суддів зазначила вище.
Мотиви відхилення апеляційних судом доводів скаржника про те, що судовий експерт, який проводив експертизу, не володів відповідною кваліфікацією, в частині проведення саме технічної експертизи викладені в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 р. у даній справі.
Також колегія суддів відхиляє також доводи скаржника про те, що суд першої інстанції всупереч нормам ГПК України та запереченням представника ФГ "Суховець", самостійно вилучив оригінал договору від 27.04.2005 р., який був наданий відповідачем/скаржником лише для огляду.
Так, згідно з протокольною хвалою від 19.02.2025 р. Господарський суд Житомирської області оглянув, зокрема, оригінал примірника договору оренди землі від 27.04.2005 р. та додатки до нього, які були надані суду відповідачем/скаржником та вирішив зберігати оригінали договорів у матеріалах справи із роз`ясненням відповідачу ФГ «Суховець», що оригінали документів повертаються за відповідною заявою /а.с. 210 – 211 у т.1/.
Відповідно до норм ст. 92 ГПК України оригінали письмових доказів зберігаються у суді в матеріалах справи. За заявою особи, яка надала суду оригінал письмового доказу, суд повертає оригінал доказу цій особі після його дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання судовим рішенням законної сили. У матеріалах справи залишається засвідчена суддею копія письмового доказу або витяг з нього.
Отже, зберігання оригіналу договору у матеріалах справи є правомірними та відповідають нормі ст. 92 ГПК України. Колегія суддів відзначає, що у матеріалах справи відсутні заяви відповідача/скаржника про повернення оригіналу договору оренди землі.
Доводи скаржника про те, що суд мав би витребувати оригінал договору оренди землі шляхом винесення ухвали про витребування доказів у відповідності до норм ст. 81 ГПК України є безпідставними, оскільки ґрунтуються на вільному тлумаченні процесуальних норм.
Зокрема, у ч. 1 статті 81 ГПК України визначено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Натомість у даній справі відповідач/скаржник представив суду першої інстанції оригінал договору оренди землі від 27.04.2005 р., який у нього був наявний, тому у суду не було підстав для постановлення ухвали про витребування такого доказу. Натомість суд після огляду вирішив оригінал доказу зберігати у матеріалах справи, як це передбачено ст.92 ГПК України, і не повертати з метою унеможливити шкоду для розгляду справи за конкретних, досліджуваних судом обставин, порв`язаних із різними редакціями договору та відповідними доводами сторін.
Отже, дії суду не суперечать нормам ст. 13, ст. 91-92, ст.182 ГПК України і жодним чином не порушують права сторони з огляду на вимоги ч. 2 ст. 42 ГПК України щодо як права так і обов`язку сторін сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин (пп2 ч.2) і подавати наявні докази та не приховувати докази (пп4 ч.2).
З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані судами першої та апеляційної інстанції, натомість оскаржуване рішення є вмотивованим, і судом першої інстанції зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає нормам ст. 236 ГПК України та практиці Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України", "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
За результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Суховець" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 18.11.2025 р. у справі № 906/24/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Справу № 906/24/25 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 06.03.2026 р. 

Головуючий суддя Маціщук А.В. 

Суддя   Василишин А.Р. 

Суддя   Філіпова Т.Л.