н\п 2/490/958/2026 Справа № 490/8764/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Могила Д.І., без участі сторін,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 21 865,66 грн.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожити послуги за період з 01.04.2022 року по 01.09.2025 року
Зазначає, що відповдіачі є співвласниками квратири 6 по АДРЕСА_1 , за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Товариством у опалювальних періодах 2022-2025 років надавалися послуги з теплопостачання за вкзааною адресою, проте власниками квратири оплата таких послуг не здійснювалася, що і стало підставою звернення до суду.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.
20.01.2026 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з позовним вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню щодо ОСОБА_4 з огляду на наступне. Вказує, що не є фактичним споживачем послуг теплопостачання, не проживає у спірній квартирі понад 20 років, фактично житлово-комунальними послугами не користуется, теплову енергію не споживає. Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 фактично проживала у квартирі у спірний період; користувалася тепловою енергією; отримувала будь-які послуги з теплопостачання. Також вказує на те, що індивідуальний договір між ОСОБА_4 та позивачем відсутній. Факт перебування у складі співвласників сам по собі не є безумовною підставою для покладення солідарної відповідальності за житлово-комунальні борги. Наявність спору про право підтверджена судом, оскільки було скасовано судовий наказ та поновлено строк на подання заяви. Таким чином, позовні вимоги в частині їх пред`явлення грунтуються виключно на формальному статусі співвласника, без урахування реальних правовідносин та фактичих обставин, враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниєчастиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповіджно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовоум засіданні за участі сторін - до суду не надходило.
У відповідності до ст. 13 ЦПК Українисудрозглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є власниками по 1/6 часток у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Підстава набуття права власності відповідачами - свідоцтво про право власності, б/н 04.10.2007, Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради.
Право власності відповідачів зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно . 
Судом встановлено, що позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в період з 2022-2025 року, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.
З наявного в матеріалах справи розрахунку боргу вбачається, що позивач надав теплову енергію за період 01.04.2022 по 01.09.2025 року, загальна сума заборгованості скаладає 21865,66 грн.
ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" надіслала попередження на адресу споживачів в порядку досудового врегулювання сплати боргу" №705-ф6 від 14.11.2024 року.
За адресою: АДРЕСА_2 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.05.2025 року по справі №490/1706/25 скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 боргу за спожиту теплову енергію.
Відповідно до ч. 3 ст.24 ЗаконуУкраїни «Про теплопостачання» та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року N 1198, споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦКУкраїни зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань і одностороння зміна умов договору не допускається.
Положеннями ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Як встановлено на підставі частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року (в редакції постанови № 1022 від 08 вересня 2021 року) (далі Правил), 01 жовтня 2021 року на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (https://ntec.mk.ua) була опублікована інформація щодо затвердження типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги постачання теплової енергії та форму заяви до нього.
Відповідно до пункту 13 Правил індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Згідно п. 5. ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017року №2189-VІІІ між позивачем та відповідачами діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
Постачання теплової енергії відповідачам зафіксовано письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Таким чином, оскільки відповідачі впродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останні не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі свої зобов`язання за договором про надання послуг належним чином не виконували, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 21 865,66 грн. суми боргу за спожиту теплову енергію, що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості за вказаний період.
Вказану заборгованість відповідачами не спростовано.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, позивач довів наявність договірних зобов`язань відповідачів по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, відповідно до умов договору приєднання та за встановленими тарифами. Відповідачі послуги отримали і не оплатили їх у повному розмірі, мають заборгованість в оплаті. Відповідачі не довели наявності підстав для звільнення їх від обов`язку сплатити надані їм комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, і не оспорили розмір наявної заборгованості. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідачів - споживачів послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками, а відповідачі, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустила прострочення в оплаті, - зобов`язані сплатити позивачу за надані ним послуги, що є підставою для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема обов`язок здійснювати утримання майна.
Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи в забезпеченні належних умов проживання у житлових приміщеннях у порядку, встановленому законодавством. Теплопостачання (централізовані опалення та постачання гарячої води) є одним із видів житлово-комунальних послуг, який забезпечує належне утримання та збереження нерухомого майна.
Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладеного договору. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг повинні виконуватися споживачами належним чином відповідно до умов укладеного договору чи вимог актів цивільного законодавства. Споживач визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, якщо він не приступив до його виконання в установлені строки чи виконав це зобов`язання не в повному обсязі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.
Згідно положень статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. 
Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Отже, оскільки відповідачі у вказаний період нарахування заборгованості були співвласниками квартири на праві спільної часткової власності , з них пропорційно їх частки у праві власності підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню в солідарному з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованості за спожиті послуги теплопостачання за період з 01.04.2022 року по 01.09.2025 року у розмірі 18 221,39 грн., а з ОСОБА_4 заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.04.2022 року по 01.09.2025 року у розмірі 3644,27 грн. - що дорівнює по 1/6 частині від загального розміру заборгованості пропорційно її частки у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 504,66 грн з кожної з відповідачів.
Керуючись ст. ст.18,259,263-265,268,274-279 ПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію - задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) , ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованості за спожиті послуги теплопостачання за період з 01.04.2022 року по 01.09.2025 року у розмірі 18 221,39 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) , ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у рівних частках по 504,67 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.04.2022 року по 01.09.2025 року у розмірі 3644,27 грн., а також судовий збір у розмірі 504,67 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гуденко О.А.