Справа № 461/7784/25 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/89/26 Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника – адвоката Колошкіна П.І. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07 січня 2026 року,

встановив:

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 07 січня 2026 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок на користь держави.
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 11.09.2025 о 14.17 год. за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15, керував транспортним засобом Toyota Prius, р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі, що підтверджується висновком медичного закладу № 001866 від 11.09.2025. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На постанову судді захисник – адвоката Колошкін П.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати постанову судді та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що як на доказ винуватості суддя покликається на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001866 від 11.09.2025 щодо ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , а відтак вказаний доказ не може вважатися належним та допустимим для встановлення винуватості ОСОБА_1 .
Вважає постанову судді формальною та не обґрунтованою належним чином.
На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не можу бути визнаний належним доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини у ньому повинні підтверджуватися іншими доказами.
Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази дотримання імперативних вимог п.9 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, щодо порядку відбору біологічних зразків, а також суддею проігноровано виконання вимог п.8 Розділу ІІІ вказаної Інструкції щодо обов`язкового проведення інструментально підтверджуючого дослідження у разі позитивного результату тесту. 
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Колошкін П.І. у судове засідання не прибули, про поважні причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення справи не подали
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі правопорушника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.
З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи відсутність клопотання про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явилися.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 450627 (а.с. 1), згідно з яким ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Prius, р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі, що підтверджується висновком медичного закладу № 001866 від 11.09.2025. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР.
Викладені в протоколі обставини стверджуються відеозаписом (а.с. 3) та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.09.2025 року № 01866 (а.с. 4), згідно з якими медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ», за результатами проведеного огляду освідувана особа перебуває у стані наркотичного сп`яніння
Згідно з рапортом інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 2 УПП у Львівській області, 11 вересня 2025 року Дмитра Беновського, ним, під час несення служби в складі екіпажу «Омега 302» 11.09.2025 близько 14:17 год у м. Львові на пл. Галицькій, 15, було зупинено транспортний засіб TOYOTA PRIUS, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який порушив ПДР, а саме: невиконання дорожнього знаку 5.16 «напрям руху по смугах». В ході спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння водій пройшов в медичному закладі, висновок № 001866 від 11.09.2025. 
Апеляційний суд вважає надуманими доводи апелянта про те, що оскільки суддя як на доказ винуватості ОСОБА_1 покликається на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001866 від 11.09.2025 щодо ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , а тому вказаний доказ не може вважатися належним та допустимим для встановлення вини ОСОБА_1 .
Як вбачається з наявного у матеріалах справи висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001866 від 11.09.2025, такий складений щодо ОСОБА_1 , а зазначення суддею у постанові іншого прізвища є технічною опискою.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Колошкіна Павла Ігоровича залишити без задоволення.
Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07 січня 206 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя       Альберт БЕЛЕНА