ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 р.	Справа № 520/19684/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у склад:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р. (постановлену суддею Бідонько А.В., повний текст якого 06.02.2026 р.) по справі № 520/19684/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправними та скасування рішення, податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00/17475/2418 від 16.04.2025 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 24.03.2025 р. № 1696/20-40-24-18-03 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку; зобов`язати Головне управління ДПС в Харківській області відновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р. та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме, Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 25.08.2022 р. по 31.07.2023 р. платник єдиного податку із застосуванням особливостей оподаткування відповідно до п.п. 9.4. п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України 3 групи, з 01.08.2023 р. - 2 групи спрощеної системи оподаткування.
Позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік від 24.01.2024 р., в якій у графі «Обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України)» задекларований показник 4172812,52 грн.
05.03.2025 р. Головним управління ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи № 9928/20-40-24-18-03/3184406853 від 05.03.2025 р., висновками якого встановлено порушення позивачем вимог п.п. 9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. 
На підставі висновків вищевказаного акта перевірки Головним управлінням ДПС в Харківській області було прийнято рішення від 24.03.2025 р. № 1696/20-40-24-18-03 від 24.03.2025 р. про виключення позивача з 01.01.2024 р. з реєстру платників єдиного податку.
05.03.2025 р. Головним управління ДПС в Харківській області проведено камеральну перевірку показників податкової декларації Позивача за 2023 рік, за результатами якої було складено акт від 05.03.2025 р. № 9881/20-40-24-18- 03/3184406853, висновками якого встановлено порушення позивачем підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 3 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 3 пункту 296.5 статті 296 розділу XIV Податкового кодексу України, а саме: не декларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків з суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Кодексу, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 2766684,38 грн.
На підставі висновків вищевказаного акта перевірки Головним управлінням ДПС в Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 00/17475/2418 від 16.04.2025 р., яким позивачу нараховано до сплати єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 304 352,82 грн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку та податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення контролюючого органу про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку та податкове повідомлення-рішення № 00/17475/2418 від 16.04.2025 р. необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача відновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023 р.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 5 пункту 293.8 статті 293 Податкового кодексу України (в подальшому – ПК України), у разі анулювання реєстрації платника податку на додану вартість у порядку, встановленому розділом V цього Кодексу, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату єдиного податку за ставкою у розмірі 5 відсотків (для платників єдиного податку третьої групи) або відмовитися від застосування спрощеної системи оподаткування шляхом подання заяви щодо зміни ставки єдиного податку чи відмови від застосування спрощеної системи оподаткування не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу, в якому здійснено анулювання реєстрації платником податку на додану вартість.
Згідно з п. 299.11 ст. 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що виявлення порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених Главою 1 розділу XIV ПК України можливе лише під час проведення перевірок.
Реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Контролюючий орган зобов`язаний деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 18.03.2025 р. у справі № 160/21398/24.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах ( пп. 75.1.1. п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 12.02.2026 р. у справі № 440/5599/24.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачем рішення про анулювання реєстрації прийнято на підставі висновків акту камеральної перевірки, відповідачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано доказів проведення документальної перевірки позивача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Харківській області про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління ДПС в Харківській області відновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з п. 19-3.1 ст. 19-3 ПК України, до функцій державних податкових інспекцій належать: здійснення сервісного обслуговування платників податків; здійснення реєстрації та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб, реєстрів, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконання інших функцій сервісного обслуговування платників податків, визначених законом.
Відповідно до п. 299.1 ст.299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Харківській області про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку необґрунтоване та підлягає скасуванню, то належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області відновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023 р.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 16.04.2025 № 00/17475/2418, суд зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі висновків акта, складеного за результатами проведення камеральної перевірки показників податкової декларації Позивача за 2023 рік.
Висновками вищевказаного акта перевірки встановлено, що позивач у періоді з 26.08.2022 р. по 31.07.2023 р. засовував особливості оподаткування відповідно до підпункту 9.4. пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу – ІІІ група, ставка 2 відсотки, з 01.08.2023 р. платник автоматично перейшов на ІІ групу зі ставкою 20%.
Перевіркою встановлено, що сума єдиного податку, зазначена платником в податковій декларації за 2023 рік, є меншою, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми податку.
У податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 рік (№ 9377666168 від 24.01.2024 р.) виявлено порушення умови перебування на спрощеній системі оподаткування, зокрема підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 3 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 3 пункту 296.5 статті 296 розділу XIV Кодексу, а саме: не декларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків з суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Кодексу, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 2766 684,38 грн.
Тобто, оскаржуване податкове повідомлення-рішення стосується повноти нарахування та сплати позивачем податку, у зв`язку з чим, відповідно до вимог чинного законодавства приймається виключно за результатами проведення документальної перевірки. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі, якщо при проведенні камеральної перевірки, буде виявлено факт порушення податкового законодавства податковий орган має право призначити та провести документальну перевірку.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 06.03.2025 р. у справі № 803/815/18. 
Проведення ж замість документальної фактичної перевірки камеральної перевірки свідчить про неповноту та необ`єктивність її проведення, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатом такої неправомірної перевірки.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 15.03.2024 р. у справі № 320/4840/22.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р.по справі № 520/19684/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 22.04.2026 року