Справа № 385/237/26 
Провадження № 2/385/123/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
03.04.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
ТОВ «ФК «ЕЙС» через систему «електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 30180,95 грн за кредитним договором № 894015740 від 28.12.2020, що укладений ОСОБА_1 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Стислий виклад позиції сторін
позиція позивача
В обґрунтування вимог позивач вказує, що 28.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 894015740, який підписано електронним підписом. На виконання договору відповідачці було надано кредит в розмірі 6200,00 грн. В подальшому відповідачка збільшила суму кредиту до 8500,00 грн. Відповідачка належним чином умови договору не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.
28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого надалі укладались додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023, до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Надалі, 11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е у відповідності до умов якого та реєстру боржників б/н від 29.05.2025 позивачеві передано за плату належні права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до боржників, вказаних у реєстрі права вимоги, тому відповідно до вказаного переліку позивач набув право вимоги до відповідачки.
Відповідачка ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «ЕЙС» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала, хоча ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 19.02.2026 вважається такою, що їй вручена 17.03.2026 згідно п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Відповідно, ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі
Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2026 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та частково задоволено клопотання позивача, що подано одночасно з позовом, про витребування доказів.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «ФК «Ейс» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача, встановив наступне.
Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів, мотиви суду
Судом встановлено, що 28.12.2020 між ТОВ «ФК «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір № 894015740 (а.с. 32-34) згідно умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 6200 грн строком на 30 днів, до 08.11.2021 (п. 1.1, 1.2), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнері кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду не обмежена (п. 1.3). За користування кредитом Клієнт сплачує проценти: протягом дисконтного періоду 0,86 % від суми кредиту за день; за умови продовження дисконтного періоду на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставкою 0,86 № в день; у випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів порядку, передбаченому п. 1.3 договору - 1,70 % в день від суми кредиту; факт продовження користування кредитом є відкладальною обставиною відповідно до ст. 212 ЦК України (п. 1.4.1-1.4.3). Згідно п. 1.6 основна сума кредиту має бути повернена не пізніше останнього дня закінчення дисконтного періоду у разі, якщо позичальник продовжує користуватись грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.7 договору, основна сума кредиту має бути повернені не пізніше дати, визначеної за правилами п. 1.7.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання).
Згідно п. 1.7, 1.7.1, 1.7.2 сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладаються кожен раз на один календарний день, але не більш ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 841,80 процентів річних (2,30 % в день) від суми кредиту за кожний день користування. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця -www.moneyveo.ua.
Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Відповідно до п. 4.13 Кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах.
Згідно додатку № 1 - графік розрахунків, сторони погодили термін платежу 27.01.2021, сума кредиту 6200,00 грн, проценти 1599,60 грн. (а.с. 34 зворот).
Вказаний кредитний договір з додатком був підписаний відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор МNV592RZ було направлено позичальнику 28.12.2020 о 17:29:23 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 та введено 28.12.2020 о 17:31:06.
30.12.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору № 894015740 від 28.12.2020 (а.с. 35), за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 900,00 грн та виклали Графік розрахунків у новій редакції, з урахуванням збільшеної суми кредиту 7100,00 грн. 
31.12.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору № 894015740 від 28.12.2020 (а.с. 36), за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 600,00 грн та виклали Графік розрахунків у новій редакції, з урахуванням збільшеної суми кредиту 7700,00 грн.
02.01.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору № 894015740 від 28.12.2020 (а.с. 37), за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 800,00 грн та виклали Графік розрахунків у новій редакції, з урахуванням збільшеної суми кредиту 8500,00 грн.
З довідки щодо дій позичальника ОСОБА_1 (а.с. 21) вбачається, що 28.12.2020 було вчинено акцепт оферти позичальником, шляхом введення відправленого на номер телефону 0986215282 ідентифікатора МNV592RZ та укладено додаткові угоди до договору – 30.12.2020 на суму 900,00 грн, 31.12.2020 на суму 600,00 грн, 02.01.2021 на суму 800,00 грн. Дії з метою продовження дисконтного періоду не вчинялись.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Підписання договору, додаткових угод, паспорту споживчого кредиту (а.с. 31) з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає Закону України «Про електронну комерцію».
Слід зазначити що кредитний договір містить узгоджені сторонами такого положення щодо встановлення розміру кредиту, порядку нарахування процентів.
При цьому суд враховує, що в договорі та додаткових угодах зазначено особисті дані ОСОБА_1 , РНОКПП, номер телефону, домашню адресу, адресу електронної пошти. Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальницею при укладенні кредитного договору та додаткових угод.
До цього відповідачка заповнила заявку, в якій вказала свої персональні дані, номер картки НОМЕР_2 хх-хххх-4798, бажану суму кредиту, строк кредиту (а.с. 18).
Паспорт споживчого кредиту суд розцінює як довідку для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Первісний кредитор ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі 6200,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 28.12.2020 на суму 6200,00 грн, призначення платежу – переказ коштів згідно договору № 894015740 від 28.12.2020, ОСОБА_1 , 2403017865, для зарахування на платіжну картку НОМЕР_3 , безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с. 45 зворот), платіжним дорученням від 30.12.2020 на суму 900,00 грн, призначення платежу – переказ коштів згідно договору № 894015740 від 28.12.2020, ОСОБА_1 , 2403017865, для зарахування на платіжну картку НОМЕР_3 , безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с. 44 зворот), платіжним дорученням від 31.12.2020 на суму 600,00 грн, призначення платежу – переказ коштів згідно договору № 894015740 від 28.12.2020, ОСОБА_1 , 2403017865, для зарахування на платіжну картку НОМЕР_3 , безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с. 45), платіжним дорученням від 02.01.2021 на суму 800,00 грн, призначення платежу – переказ коштів згідно договору № 894015740 від 28.12.2020, ОСОБА_1 , 2403017865, для зарахування на платіжну картку НОМЕР_3 , безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с. 44), довідкою від 15.08.2025 виданою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 30 зворот), в якій вказано про проведення платіжної операції про перерахунок 28.12.2020 о 17:31:12 6200,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 , отримувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; довідкою від 15.08.2025 виданою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 30), в якій вказано про проведення платіжної операції про перерахунок 30.12.2020 о 14:09:29 900,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 , отримувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; довідкою від 15.08.2025 виданою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 29 зворот), в якій вказано про проведення платіжної операції про перерахунок 31.12.2020 о 11:22:07 600,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 , отримувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; довідкою від 15.08.2025 виданою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 29), в якій вказано про проведення платіжної операції про перерахунок 02.01.2021 о 14:32:45 800,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 , отримувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Крім того, з відповіді АТ КБ «Приватбанк від 05.03.2026 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 , фінансовий номер телефону НОМЕР_1 , на даний рахунок були зарахування 6200,00 грн 28.12.2020, 900,00 грн 30.12.2020, 900,00 грн 31.12.2020, 800,00 грн 02.01.2021.
Отже, відповідно до умов договору № 894015740 від 28.12.2020 первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти ( з урахування додаткових угод до договору) в сумі 8500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів встановлених договором та обумовленими положеннями договору щодо пролонгації строку кредиту.
З наведеного суд доходить висновку про доведеність укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 74-77).
28.11.2019 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 79 зворот).
31.12.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01 (а.с. 80-83).
31.12.2021 сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 85).
31.12.2022 сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с. 85 зворот).
31.12.2023 сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 86).
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021 ТОВ «Таліон Плюс» отримало від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 894015740 від 28.12.2020 на загальну суму 19381,70 грн (а.с. 73-74).
Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 123 від 02.03.2021 та протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021 (а.с. 71) вбачається, що станом на 31.12.2021 фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-21 (а.с. 65-67), за умовами якого, враховуючи реєстр прав вимоги до договору № 11 від 31.08.2023 (а.с. 63-64), до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 894015740 на суму 30180,95 грн.
Як вбачається з платіжної інструкції № 4586 від 31.08.2023 ТОВ «Онлайн Фінанс» сплачено на користь ТОВ «Таліон Плюс» 2470667,26 грн за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023, а згідно протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 сторони підтвердили погоджену дату відступлення прав вимоги в реєстрі від 31.08.2023, на вказану дату втни перейшли, зауважень немає (а.с 62).
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, згідно умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги (п. 1.1). Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому – передачі Реєстру боржників передати документацію по Боржниках (а.с. 56-59).
З реєстру боржників до Договору Факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 (а.с. 54-55) вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало від ТОВ «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідачки за договором № 894015740 від 28.12.2020 на загальну суму 30180,95 грн.
З платіжних інструкцій № 360 від 24.09.2025, № 357 від 19.09.2025, № 358 від 19.09.2025, № 355 від 18.09.2025, № 356 від 19.09.2025, № 317 від 12.08.2025, № 344 від 04.09.2025 вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило ТОВ «Онлайн Фінанс» кошти за відступлення прав вимоги за договором факторингу 11/07/25-Е від 11.07.2025 (а.с. 50-53).
Згідно Акту прийому–передачі Реєстру Боржників від 14.07.2025 за Договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 клієнт передав а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору до фактора перейшли права вимоги до боржників (а.с. 87).
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, що здійснений TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі – 28.12.2020, строк – 30 днів, сума – 8500,00 грн, видачі – 6200,00 грн 28.12.2020, 900,00 грн 30.12.2020, 600,00 грн 31.12.2020, 800,00 грн 02.01.2021, , всього до сплати за період з 28.12.2020 по 02.03.2021 – 8500,00 грн тіла кредиту та 10881,70 грн процентів за користування кредитом, оплат на погашення заборгованості не здійснювалось (а.с. 48-49). 
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, що здійснений ТОВ «Таліон Плюс», вбачаються наступні дані по кредиту: дата купівлі – 02.03.2021, сума – 8500,00 грн тіла кредиту та 10881,70 нарахованих процентів, всього до сплати на 26.04.2021 - 30180,95 (а.с. 30). 
Суд при цьому зауважує, що згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Та вказує, що аргументів щодо недійсності правочинів стороною відповідача не заявлялось.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 894015740 від 28.12.2020 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС». 
Надані позивачем докази, окрім правил надання грошових коштів у позику, суд вважає належними, достатніми, допустимими, які є логічно пов`язаними та доводять обставини, що підлягають доказуванню в даній справі.
Правила надання грошових коштів у позику (а.с. 12-17) суд до уваги не бере, як такі, що не містять підпису відповідачки, а отже позивач не довів, що саме з цією редакцією правил була ознайомлена ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору.
З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 894015740 від 28.12.2020 вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 - 30180,95 грн, з яких 8500,00 грн за тілом кредиту, 21680,95 грн прострочені відсотки. Станом на 26.12.2025 така не погашена (а.с. 46).
Суд перевірив надані розрахунки заборгованості та погоджується з такими.
Відповідачка заперечень щодо розрахунку, контррозрахунку не надала. 
Таким чином, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами надання кредиту, непогашення такого в повному обсязі, розмір заборгованості, то позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Розподіл судових витрат
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).  Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем при зверненні до суду з позовом, що поданий через підсистему «Електронний суд» сплачено судовий збір, з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в розмірі 2662,40 грн. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн судового збору.
Також позивачем до позову долучено докази понесення витрат на правничу допомогу – договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 з АБ «Соломко та партнери» з додатком – протоколом погодження вартості послуг (а.с. 98-99), додаткову угоду № 25770907841 від 01.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с. 103), акт прийому передачі наданих послуг від 29.12.2025 з детальним переліком наданих послуг щодо підготовки позову до ОСОБА_1 на суму 7000 грн (а.с. 102). 
При цьому суд враховує те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, яку суд враховує.
Заперечень від відповідачки щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило. 
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;  2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;  3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;  4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З урахуванням критерію пропорційності до предмета спору, з урахуванням ціни позову, яка становить 30180,95 грн, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн є завищеними і стягнення витрат в розмірі 5000,00 грн, з врахуванням викладеного, є розумним та співмірним в цій справі.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, каб. 13; код ЄДРПОУ 42986956) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» 30180,95 грн заборгованості за кредитним договором № 37284616 від 28.12.2020, з яких 8500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21680,95 грн заборгованість за відсотками, а також 2662,40 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 37843 (тридцять сім тисяч вісімсот сорок три) грн 35 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2026.

Суддя: М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 03.04.2026