ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 березня 2026 року 	Справа № 160/390/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
07 січня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника Ілющенко Анни Анатоліївни, через систему "Електронний Суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з дня останнього перерахунку пенсії, а саме з 01 січня 2026 року, шляхом здійснення виплати безпідставно недоплаченої пенсії, що обмежувалася у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в подальшому, виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію у повному розмірі без обмеження у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що отримує пенсію за віком на пільгових умовах, обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” від 02.09.2008 №345-VI з 31.08.2010. Зазначає, що відповідачем було протиправно обмежено розмір пенсії позивача. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 09.01.2026 відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 20.01.2026 подано до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що у 2023 році перерахунок пенсій проводився шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року, а саме 3764,40 гривень підвищеного з урахуванням коефіцієнтів попередніх років (3764,40 х1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197=7405,03). Після проведення перерахунку пенсії з 01.03.2024 розмір пенсії збільшився на 1892,39 грн., тобто розмір індексації склав більше 1500,0 грн. Тобто, обмеження в індексації пенсії з 01.03.2024, відповідно до Постанови № 185, становило 392,39 грн. (1892,39 грн – 1500,00 грн). Після проведення перерахунку пенсії з 01.03.2025 розмір пенсії збільшився на 2951,58 грн., тобто розмір індексації склав більше 1500,0 грн). Тобто, обмеження в індексації пенсії з 01.03.2025, відповідно до Постанови № 209, становило 1451,58 грн. (2951,58-1500). За даними розрахунку із електронної пенсійної справи позивача, станом на 20.12.2025 (після приведення у відповідність) сума пенсії позивача по ЗУ “Про підвищення престижності шахтарської праці" була визначена у розмірі 28617,67 грн., тобто 80 % від його заробітної плати, з якої обчислюється пенсія (35772,09 грн. х 80%). Розмір пенсії з надбавками склав з 01.01.2026 складає 24361,06 грн. із обмеженням в індексації з 01.03.2023 на суму - 2412,64, з 01.03.2024 на суму-392,39, з 01.03.2025 на суму-1451,58. Таким чином, розмір пенсії Позивача не обмежений максимальним розміром, а існує обмеження індексації з урахуванням верхньої межі (1500 грн).
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному з 04.03.2026 по 11.03.2026, розгляд справи здійснено 12.03.2026.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з отримує пенсію за віком на пільгових умовах, обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” від 02.09.2008 №345-VI з 31.08.2010.
Сума пенсії по Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» складає (80% від 35 772,09 грн.) 28 617,67 грн., замість цієї суми позивач отримує 24361,06 грн., що порушує його права.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача щодо обмеження пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Порядок визначення розміру пенсії встановлено ст. 27 Закону № 1058, частиною 3 якої встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Згідно з абз.3 ч.1ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Згідно зі ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Спірним питанням у цій справі є правомірність застосованого відповідачем обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що у 2023 році перерахунок пенсій проводився шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року, а саме 3764,40 гривень підвищеного з урахуванням коефіцієнтів попередніх років (3764,40 х1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197=7405,03). Після проведення перерахунку пенсії з 01.03.2024 розмір пенсії збільшився на 1892,39 грн., тобто розмір індексації склав більше 1500,0 грн. Тобто, обмеження в індексації пенсії з 01.03.2024, відповідно до Постанови № 185, становило 392,39 грн. (1892,39 грн – 1500,00 грн). Після проведення перерахунку пенсії з 01.03.2025 розмір пенсії збільшився на 2951,58 грн., тобто розмір індексації склав більше 1500,0 грн). Тобто, обмеження в індексації пенсії з 01.03.2025, відповідно до Постанови № 209, становило 1451,58 грн. (2951,58-1500). За даними розрахунку із електронної пенсійної справи позивача, станом на 20.12.2025 (після приведення у відповідність) сума пенсії позивача по ЗУ “Про підвищення престижності шахтарської праці" була визначена у розмірі 28617,67 грн., тобто 80 % від його заробітної плати, з якої обчислюється пенсія (35772,09 грн. х 80%). Розмір пенсії з надбавками склав з 01.01.2026 складає 24361,06 грн. із обмеженням в індексації з 01.03.2023 на суму - 2412,64, з 01.03.2024 на суму-392,39, з 01.03.2025 на суму-1451,58. Таким чином, розмір пенсії Позивача не обмежений максимальним розміром, а існує обмеження індексації з урахуванням верхньої межі (1500 грн).
Під час вирішення спору суд виходить із того, що розмір пенсії визначається відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, стаття 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345-VIтастаття 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IVвизначають мінімальний розмір пенсії обрахований з розрахунку 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як додаткову гарантію для шахтарів, які працювали на підземних роботах, зокрема, не менш як 15 років для чоловіків, за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому Законом №1058-IVпорядку відповідної пенсії за віком така пенсія буде менша ніж 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря або три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Отже, статтею 8 Закону № 345-VI встановлено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію. При цьому, розмір пенсії обчислюється відповідно до Закону № 1058-IVі під час такого обчислення враховуються відповідні доплати і підвищення, передбачені зазначеним Законом.
Тотожні висновки наведені в постанові Верховного суду від 15.04.2025 у справі №520/9629/24.
Вказану правову позицію також підтримано Верховним Судом у постанові від 26.08.2025 у справі №360/948/24.
Отже, розмір пенсії позивача як особи, яка працювала на підземних роботах (зокрема, не менш як 15 років для чоловіків), за Списком № 1, не може бути меншим ніж 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, та не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
З огляду на таке, обмеження відповідачем розміру пенсії позивача максимальним розміром на підставі ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним.
Враховуючи висновки суду про протиправність застосованого обмеження розміру пенсії позивача, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з дня останнього перерахунку, а саме з 01 січня 2026 року, розмір якої встановлено відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” від 02.09.2008 №345-VI без обмеження пенсії максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність).
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача в подальшому, виплачувати пенсію у повному розмірі без обмеження у розмірі десяти прожиткових мінімумів, то в задоволенні зазначених вимог слід відмовити.
Суд вважає передчасними вищезазначені вимоги позивача до моменту здійснення перерахунку пенсійних виплат та такими, які заявлені на майбутнє, що не відповідає задачам та принципам адміністративного судочинства. 
Підстави вважати, що за наслідком проведення перерахунку пенсії позивача управлінням пенсійного фонду, де позивач перебуває на обліку, не буде здійснено виплату недоплаченої позивачу пенсії у суду відсутні.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 1064,96 грн., що документально підтверджується квитанцією від 07.01.2026 року.
Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 532,48 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.
За змістом частин 4-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вирішуючи заяву, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09 червня 2017 року Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 та від 28 квітня 2021 року у справі № 640/13685/19.
Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачу було здійснено за договором про надання правничої допомоги договору №03/26 від 06.01.2026 року, який зазначено в розрахунку витрат за правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано розрахунок витрат за правничу допомогу в якому зазначено: ознайомлення з документами наданими клієнтом для виконання доручення 1 година хвилин – 3000 грн., складання, надіслання позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії 7 годин 20 хвилин - 22 000,00 грн., копія квитанції до прибуткового касового ордеру №41 від 06.01.2026 року на суму 25 000 грн.
Проте, договору про надання правничої допомоги №03/26 від 06.01.2026 року позивачем не надано банківських квитанцій на підтвердження фактичної оплатити вартість наданих йому Адвокатом послуг та інші витрати, фактично понесені Адвокатом для виконання цього Договору, а також не надано Акти приймання-передачі наданих послуг, підписаними між Сторонами, в яких вказуються види, обсяг та вартість наданих Послуг.
Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи, що унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.
Аналогічна правова позиція Верховним Судом викладена в постановах від 08 травня 2018 року у справі № 810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів сплати понесених витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 25 000 грн., у зв`язку з чим вимога щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження з 01 січня 2026 року максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” від 02.09.2008 №345-VI.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня останнього перерахунку, а саме з 01 січня 2026 року, розмір якої встановлено відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” від 02.09.2008 №345-VI без обмеження пенсії максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427) понесені витрати з оплати судового збору в сумі 532,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 12 березня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков