Справа № 127/23629/25
Провадження № 22-ц/801/217/2026
Провадження № 22-ц/801/218/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В.М.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Справа № 127/23629/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г., 
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року, ухвалені у складі судді Бойка В. М. в залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У липні 2025 року ТОВ «Енера Вінниця» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Товариство здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01 січня 2019 року.
05 листопада 2021 року між Товариством та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309. 
Відповідно до п. 6.2 Договору, Споживач зобов`язується виконувати інші обов`язки, покладені на Споживача чинним законодавством та/або цим Договором.
25 листопада 2021 року між Товариством та відповідачем укладено договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством за адресою АДРЕСА_1 № 1529, який є додатком 2 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги № 169550309 від 05 листопада 2021 року. 
Відповідно до розділу 6 договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 25 листопада 2021 № 1529, договір набирає чинності з дня його підписання та діє протягом дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309, укладеного між Товариством та відповідачем.
Для укладення договорів в тому числі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом у відповідності до п. 3.3.5, та п. 11.3.4 Відповідачем надавався витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого за споживачем зареєстрована 1/8 частка спільної земельної ділянки за кадастровим номером 0521681403:01:021:0012; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0521681403:01:021:0012, за адресою АДРЕСА_1 . 
Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) (далі – Розпорядження) від 03 квітня 2024 року № 103-р зобов`язано ТОВ «Енера Вінниця» усунути порушення пункту 11.3.5 глави 11.3 розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), згідно з яким, постачальник універсальних послуг під час отримання заяви-повідомлення про встановлення генеруючої установки зобов`язаний перевірити повноту інформації, зазначеної в документах, та зареєструвати її в день отримання за умови надання повного пакета документів. У разі ненадання побутовим споживачем повної інформації та/або всіх документів, передбачених цими Правилами, постачальник універсальних послуг протягом 3 робочих днів з дня отримання заяви-повідомлення надає такому споживачу обґрунтовану відмову в її реєстрації, для чого, здійснити заходи щодо приведення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством за адресою АДРЕСА_1 , який є додатком № 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладених з порушенням вимог ПРРЕЕ, у відповідність до вимог законодавства, про що повідомити НКРЕКП до 01 липня 2024 року. 
Відповідно до пункту 13.6. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги № 169550309 від 05 листопада 2021 року, у разі, якщо об`єкт Споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один Договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в цьому Договорі. Положеннями пункту 5.1.19 глави 5.1 розділу V Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі - ККО), затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, визначено, що у квартирах, будинках, приватних домогосподарствах або інших об`єктах індивідуального побутового споживача, розташованих за однією адресою, установлюється один ЗКО (засіб комерційного обліку) для побутових потреб незалежно від кількості господарських будівель.
В редакціях ПРРЕЕ на момент укладання договору зі споживачами, укладання договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством спрямоване на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками саме приватного домогосподарства, сумарна встановлена потужність генеруючих установок якого не повинна перевищувати встановленої потужності для відповідної категорії генеруючої установки (30 кВт згідно із Законом України «Про альтернативні джерела енергії»). 
На виконання вказаних умов розпорядження, Товариство 03 травня 2024 року направило лист відповідачу, «щодо приведення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до вимог чинного законодавства» в строк до 14 червня 2024 року, шляхом надання документів, які підтверджують право власності на виділене майно приватного домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 .
Жодних відповідей на даний лист від відповідача до Товариства не надійшло. 
Водночас під час здійснення заходів щодо виконання Товариством Розпорядження, було зроблено запит щодо отримання відомостей (інформації) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (станом на 08 квітня 2025 року) було встановлено, що ОСОБА_1 не є ні власником земельної ділянки за кадастровим номером 0521681403:01:021:0012, ні власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з лютого 2022 року. 
Відповідно до п. 13.8. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309, Споживач зобов`язується у місячний строк повідомити Постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві-приєднанні. 
Пунктом 4.27. ПРРЕЕ, визначено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. 
З урахуванням встановлених обставин, Товариством листом від 22 квітня 2025 року «щодо розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309» повідомлено відповідача, що оскільки він не являється власником об`єкта, який зазначений в заяві приєднання до Договору, Товариство направило на розгляд та підписання Додаткову угоду № 1 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг 169550309. 
30 травня 2025 року від відповідача надійшла заява до якої долучено договір про порядок користування земельною ділянкою від 05 серпня 2021 року, розташованої за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером 0521681403:01:021:0012 та договори оренди житлового будинку та земельної ділянки від 04 лютого 2022 року. 
Як зазначає ОСОБА_1 , він продав належні йому 1/8 частку вказаного житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_2 04 лютого 2022 року, однак і надалі залишився їх володільцем та користувачем.
Отже, ОСОБА_1 повідомив Товариство про зміну статусу з співвласника на співкористувача домогосподарства лише 30 травня 2025 року, чим порушив п. 4.27 ПРРЕЕ, п.п. 8 п. 6.2., п. 13.8. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309. 
З урахуванням зазначеного, земельна ділянка та будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві спільної власності 2 співвласникам, що підтверджується витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та перебуває в користуванні 6 осіб, що підтверджується договором оренди житлового будинку та земельної ділянки від 04 лютого 2022 року ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), є одним приватним домогосподарством (за однією адресою), на якому встановлено 8 генеруючих установок, що суперечить вимогам пункту 13.6. Договору, ПРРЕЕ, ККО, ЗУ «Про альтернативні джерела енергії». 
Відповідач не надав Товариству документи, які підтверджують право власності або користування на виділене майно приватного домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , що визначені в запиті від 03 травня 2024 року, відповідно до вимог ПРРЕЕ, розділу V ККО. 
Згідно пункту 13.5. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309, сторони мають право розірвати цей Договір у встановленому законодавством порядку.
З посиланням на наведені обставини, ТОВ «Енера», звернувшись в суд із цим позовом, просило розірвати договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309 від 05 листопада 2021 року, укладеним між ним та ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем належним чином не було повідомлено протягом 30 днів про зміну власника житлового будинку та земельної ділянки, та оскільки відповідач не є власником вказаного майна спірний договір підлягає розірванню. 
Так, позивач не обґрунтовує з посиланням на відповідні приписи законодавства України, з яких підстав зміна власника домогосподарства є істотною обставиною, тобто такою, що змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір. 
В п. 13.6 Договору постачання передбачено, що дія цього Договору також припиняється в таких випадках: у разі зміни власника об`єкта Споживача та Отримання від нового власника (користувача) або оператора системи розподілу документального підтвердження щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим власником у частині постачання. 
Виходячи з даного пункту Договору постачання сама по собі зміна власника об`єкта Споживача не є єдиною умовою припинення такого договору, а обов`язковою додатковою умовою є отримання від нового власника (користувача) або оператора системи розподілу документального підтвердження щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим власником (користувачем). 
Окрім того, навіть в разі наявності двох вищевказаних складових Договір постачання припиняється лише у частині постачання, а в решті, зокрема, в частині купівлі-продажу електричної енергії позивачем у Споживача зберігає свою дію. 
Положення п. 13.6 Договору постачання узгоджуються з приписами абз. 3 п. 4.27 розділу IV ПРРЕЕ, за яким дія договору про постачання електричної енергії припиняється достроково у разі зміни власника об`єкта та отримання від нового власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта. 
В даному випадку позивач не надав документального підтвердження того, що після зміни власника з відповідача на ОСОБА_2 останній або оператор системи розподілу надали укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим власником (користувачем). В дійсності, ОСОБА_2 не укладав вищевказаного договору, адже відповідач маючи у власності розташовані на території вказаного домогосподарства генеруючі установки домовився з ОСОБА_2 про продовження користування цим майном на умовах договору оренди. Як наслідок в день продажу майна відповідач і ОСОБА_2 уклали договір оренди житлового будинку і земельної ділянки від 04.02.2022 року. 
На підставі даного договору відповідач продовжив користуватись вказаним домогосподарством, споживати електричну енергію за Договором постачання та продавати вироблену його генеруючими установками електричну енергію. Відтак, ці обставини повністю спростовують доводи позивача про те, що відповідач звільнив приміщення та остаточно припинив користування електричною енергією. 
Таким чином, судом встановлено, що на момент укладення спірного договору відповідачем було подано усі необхідні документи для укладення даного договору, позивачем такі документи було перевірено та прийнято. Отже, між сторонами на законних підставах було укладено Договір про постачання.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд вважає, що позивачем не доведено підстав, передбачених ст. 651 ЦК України, для розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №169550309 від 05 листопада 2021 року укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки на момент підписання вказаного договору сторони погодили всі його умови, прийняли та як факт підписали його, а вказані позивачем обставини про продаж земельної ділянки та житлового будинку не є підставою для розірвання вказаного договору. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав не доведення позовних вимог.
Водночас суд відхилив доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 було стягнуто 38 758,40 грн понесених ним судових витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року справу призначено до розгляду на 22 січня 2026 року о 10 год 20 хв.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2026 року у розгляді справи оголошено перерву до 05.02.2026 року о 11 год. 00 хв., строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів.
Проголошення судового рішення призначено на 12.02.2026 року о 10 год. 50 хв.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.
Суд залишив поза увагою розпорядження НКРЕКП №103-р від 03 квітня 2024 року яким зобов`язано Товариство усунути порушення пункту 11.3.5 глави 11.3 розділу ХІ ПРРЕЕ (зобов`язано здійснити заходи щодо приведення договорів купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом укладених за адресою АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог законодавства) та листа Товариства за наслідками розпорядження надісланого Відповідачу №1.13-2389 від 03 травня 2024 року «щодо приведення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом» до вимог чинного законодавства» шляхом надання документів, які підтверджують право власності на виділене майно приватного домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (станом на 08 квітня 2025 року) було встановлено, що ОСОБА_1 не являється ні власником земельної ділянки за кадастровим номером 0521681403:01:021:0012, ні власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з лютого 2022 року.
ОСОБА_1 , повідомив Товариство про зміну статусу з співвласника на співкористувача домогосподарства лише 30 травня 2025 року, чим порушив п. 4.27 ПРРЕЕ, п.п. 8 п. 6.2., п. 13.8 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №169550309.
На момент укладення договору Товариство не могло передбачити, що відповідач у подальшому здійснить продаж частки у спільній власності щодо об`єкта споживача - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що за наслідком вказаного відчуження нерухомого майна, Регулятор встановить порушення пункту 11.3.5 глави 11.3 розділу ХІ ПРРЕЕ та, Розпорядженням №103-р від 03 квітня 2024 року, зобов`яже Товариство усунути вказане порушення. 
На переконання Апелянта, обставина щодо відчуження частки у праві сумісної власності на об`єкт споживача є істотною, тобто такою, яка змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Товариство не в змозі виконати розпорядження НКРЕКП №103-р від 03 квітня 2024 року в односторонньому порядку, оскільки умова про одностороннє розірвання у договорі з вказаних підстав відсутня, тому вимога Регулятора щодо врегулювання договірних відносин не може бути виконана без участі іншої сторони, а саме відповідача, оскільки приведення правовідносин сторін у відповідність до закону, можлива лише шляхом поділу або виділення в натурі частки/частку з об`єкта нерухомого майна, що перебуває у власності двох або більше осіб (співвласників) та належить їм на праві спільної власності, яке необхідне для забезпечення окремого комерційного обліку споживання електроустановок кожного власника відповідних часток об`єкта, присвоєння окремих адрес для кожного із співвласників.
Відповідач повідомив Товариство про продаж частки об`єкта нерухомого майна, а також про набуття права користування вказаним майном (04.02.2022) лише 30 травня 2025 року, не привів у відповідність до вимог п. 5.1.21 глави 5.1 розділу V ККО об`єкта нерухомого майна та ЗКО (не виділив частку у спільному майні в натурі та не забезпечив окремий комерційний облік споживання електроустановок зі встановленням окремих засобів комерційного обліку (ЗКО). 
Вказаними діями відповідач порушив: 
- п. 13.8. Договору: споживач зобов`язується у місячний строк повідомити Постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві-приєднанні; 
- пп. 8 п. 6.2. Договору: споживач зобов`язується виконувати інші обов`язки, покладені на Споживача чинним законодавством та/або цим Договором; 
- пп. 24 п 5.5.5. ПРРЕЕ: споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватись під час улаштування та експлуатації генеруючих установок та установок зберігання енергії вимог Кодексу систем розподілу, Кодексу системи передачі, а також Кодексу комерційного обліку; 
- п. 5.1.21 глави 5.1 розділу V ККО.
Подальше постачання електричної енергії споживачу та/або купівля електричної енергії за «зеленим» тарифом неможливе, у зв`язку з невідповідністю точки комерційного обліку відповідача вимогам п. 5.1.21 глави 5.1 розділу V ККО (розділення обліку електричної енергії щодо об`єкта нерухомого майна, що перебуває у власності двох або більше осіб (співвласників).
Враховуючи, що за адресою АДРЕСА_1 , здійснюється постачання електричної енергії і власнику земельної ділянки/будинку і користувачам, за однією адресою, вказане суперечить вимогам ККО, ПРРЕЕ, тому Товариство не може постачати електричну енергію ще 7 споживачам за однією і тією самою адресою. 
Неналежне виконання умов укладеного Договору стороною відповідача (пп. 8 п. 6.2., п. 13.8.), призвело до застосування до Товариства з боку Регулятора санкцій у вигляді штрафу (Постанова НКРЕКП №№ 557 від 15 квітня 2025 року, опублікована на офіційному сайті НКРЕКП, а також покладення на постачальника обов`язку про усунення порушення законодавства.
Тому подальше виконання Договору не може мати на меті для Товариства досягнення будь-яких майнових інтересів, оскільки подальше його виконання суперечить законодавству України, а отже вказане співвідношення майнових інтересів сторін (зі сторони позивача їх відсутність у зв`язку зі зміною істотних обстави) позбавило Товариство того, на що воно розраховувало при укладенні договору, зокрема, з урахуванням принципів верховенства права, легітимних очікувань, справедливості, добросовісності та розумності.
Товариство прийняло на себе ризик невиконання розпорядження НКРЕКП 103-р від 03 квітня 2024 року, адже порушення визначені вказаним розпорядженням не усунуті та умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №169550309 від 05 листопада 2021 року не передбачені, про що зазначає Регулятор в листі від 01 серпня 2025 року № 8823/14.1.1/7-25.
Окрім того Вінницький міський суд розглянув заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи. Зазначене унеможливило Товариству надати відповідні заперечення проти таких вимог та доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України), а це є порушенням права на справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представники позивача просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 19 379,20 грн.

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Станом на 07 червня 2021 року ОСОБА_1 був власником 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а також 1/8 частки земельної ділянки із кадастровим номером 0521681403:01:021:0012, на якій розташоване вказане домоволодіння, що підтверджується витягами із відповідних реєстрів (а. с. 24, 30-32, 33, том 1).
05 листопада 2021 року між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №169550309. За вказаним договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умов договору (а. с. 18-22, том 1).
05 листопада 2021 року між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 було підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Персоніфіковані дані споживача: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса об`єкта: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z4566887749042, № запису про право власності та реєстраційний номер – 2378256805216; 42353392 (а. с. 17, том 1).
05 листопада 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 05 листопада 2021 року №169550309. Об`єкт споживача: АДРЕСА_1 ; ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z4566887749042 (а. с. 23, том 1).
Відповідно до паспорту точки (точок) розподілу електричної енергії у житловому будинку АДРЕСА_1 , ступінь напруги становить – 0,4, приєднана потужність – 32 кВТ, дозволена потужність – 32 кВт, категорія надійності струмоприймачів ІІІ, встановлені запобіжники – тип- АВ, напруга – 0,4 кВ, струм – 63 А (зворот а. с. 23, том 1).
Відповідно до Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 25 листопада 2021 року ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 уклали договір, відповідно до якого споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені цим договором (а. с. 15-16, том 1).
Станом на 08 квітня 2025 року власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки із кадастровим номером 0521681403:01:021:0012, на якій розташоване вказане домоволодіння, є ОСОБА_2 (1/8 частки – з 05 червня 2021 року, 6/8 частки – з 04 лютого 2022 року) та ОСОБА_3 (1/8 частки – 05 червня 2021 року), що підтверджується витягами з відповідних реєстрів (а. с. 13, 14, том 1).
18 квітня 2024 року до ТОВ «Енера Вінниця» від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надійшло розпорядження № 103-р про усунення порушень ТОВ «Енера Вінниця» від 03 квітня 2024 року, яким товариство зобов`язано:
«усунути порушення пункту 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, затверджених постановою НКРЕКП від 27 грудня 2017 року № 1469, а саме: 
підпункту 13 у частині виконання умов укладених договорів, які є обов`язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії;
підпункту 29 у частині сплати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії; 
пункту 11.3.5 глави 11.3 розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, згідно з яким постачальник універсальних послуг під час отримання заяви-повідомлення про встановлення генеруючої установки зобов`язаний перевірити повноту інформації, зазначеної в документах, та зареєструвати її в день отримання за умови надання повного пакета документів. У разі ненадання побутовим споживачем повної інформації та/або всіх документів, передбачених цими Правилами, постачальник універсальних послуг протягом з робочих днів з дня отримання заяви-повідомлення надає такому споживачу обґрунтовану відмову в її реєстрації. Після отримання повного пакета документів постачальник реєструє заяву-повідомлення, 
для чого: 
1) забезпечити безумовне виконання умов договорів: про надання послуги з розподілу електричної енергії, укладеного з АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО», шляхом забезпечення розрахунків у повному обсязі на суму заборгованості, зафіксовану Актом планової перевірки від 07 березня 2024 року № 122, про надання послуг з передачі електричної енергії від 08 травня 2019 року № 0153-02024, укладеного з НЕК «УКРЕНЕРГО», шляхом забезпечення розрахунків у повному обсязі на суму заборгованості, зафіксовану Актом планової перевірки від 07 березня 2024 року № 122; 
2) здійснити заходи щодо приведення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством за адресою АДРЕСА_1 , який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладених з порушенням вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, у відповідність до вимог законодавства».
22 квітня 2025 року ТОВ «Енера Вінниця» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист щодо розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309 у зв`язку із тим, що він не є власником частини вказаних будинку та земельної ділянки з лютого 2022 року (а. с. 40-41, том 1).
03 травня 2024 року ТОВ «Енера Вінниця» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист щодо приведення договору про купівлю-продаж електричної енергії у відповідність до вимог законодавства (а. с. 43-44, том 1).
Заявою від 30 травня 2025 року ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Енера Вінниця» про таке:
«Між мною та ТОВ «Енера Вінниця» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «земельним тарифом» приватним домогосподарством № 1529 від 25.11.2021 року. На момент його укладення я був власником 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , коротко -житловий будинок, та земельної ділянки за цією ж адресою кадастровий номер: 0521681403:01:021:0012 (далі по тексту – домогосподарство) згідно договору купівлі -продажу від 05.06.2021 року та договору купівлі – продажу земельної ділянки від 05.06.2021 року. 
Вищевказані документи є наявні у Вас. 
З того часу договір виконується сторонами, за винятком певним затримок оплати купленої ТОВ «Енера Вінниця» електричної енергії. 
Протягом всього часу дії договору я був і залишаюся володільцем користувачем домогосподарства, що складається з 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , коротко - житловий будинок, та земельної ділянки за цією ж адресою кадастровий номер: 0521681403:01:021:0012 (далі по тексту – домогосподарство). 
Перед укладенням названого договору між співвласниками вказаної земельної ділянки укладено договір про порядок користування земельною ділянкою від 05.08.2021 року, копію якого додаю, в якому визначено межі та конфігурацію земельної ділянки, якою користується кожен співвласник. 
В подальшому я продав належну мені 1/8 частки вказаного житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2022 року, копія якого додається, однак і надалі залишився їх володільцем та користувачем. 
Так, я уклав з ОСОБА_2 договір оренди житлового будинку та земельної ділянки від 04.02.2022 року, копія якого додається. 
Таким чином, змінився мій статус з власника на користувача домогосподарства, на території якого розташовані належні мені об`єкти електроенергетики (генеруючі установки), одночасно з часу укладення договору з ТОВ «Енера Вінниця» я безперервно є його законним володільцем» (а. с. 34, том 1).
До заяви ОСОБА_1 додав копію договору про порядок користування земельною ділянкою від 05 серпня 2021 року та копію договору оренди житлового будинку і земельної ділянки від 04 серпня 2022 року (а. с. 35-37, зворот а. с. 37-39 том 1).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України, так і нормами спеціального Закону України «Про ринок електричної енергії» та низкою підзаконних нормативних актів.
Взаємовідносини між побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, пов`язані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, та розрахунками за неї, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі – ПРРЕЕ) та договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Цивільним та Господарським кодексами України.
Згідно пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І ПРРЕЕ (у редакції, чинній на момент укладення договору № 169550309 від 05 листопада 2021 року):
договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг;
договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом – домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства.
побутовий споживач – індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).
Побутовий споживач має право на: 
1) встановлення у своєму приватному домогосподарстві генеруючої установки, призначеної для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, встановлена потужність якої(-их) не перевищує встановлену відповідно до закону та дозволену до споживання відповідно до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (та підтверджується паспортом точки розподілу (передачі) електричної енергії) зі споживачем, та на виробництво електричної енергії з такої установки без відповідної ліцензії;
2) продаж постачальнику універсальних послуг електричної енергії, що вироблена генеруючою установкою приватного домогосподарства, встановлена потужність якої(-их) не перевищує потужність, встановлену відповідно до закону та дозволену до споживання відповідно до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами. (пункт 5.5.2 глави 5.5 розділу V ПРРЕЕ).
У пункті 11.3.1. глави 11.3 розділу XI ПРРЕЕ (у редакції, чинній на момент укладення договору № 169550309 від 05 листопада 2021 року) встановлено, що індивідуальний побутовий споживач, що встановив у межах свого приватного домогосподарства генеруючу установку (генеруючі установки), призначену(-і) для перетворення енергії з енергії сонця та/або вітру в електричну енергію із сукупною встановленою потужністю, що не перевищує потужність відповідно до закону та дозволену потужність відповідно до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, має право здійснювати продаж виробленої електричної енергії відповідно до цих Правил на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, що є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до умов якого побутовий споживач приєднався відповідно до цих Правил. 
Постачальник універсальних послуг не має права відмовити споживачу в купівлі за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) за умови, якщо її(їх) приєднання здійснено у порядку, встановленому Кодексом систем розподілу, та виконані вимоги цих Правил.
Згідно із пунктом 11.3.4. глави 11.3 розділу XI ПРРЕЕ (у редакції, чинній на момент укладення договору № 169550309 від 05 листопада 2021 року), з метою продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, виробленої генеруючою установкою приватного домогосподарства, побутовий споживач звертається до постачальника універсальних послуг із заявою-повідомленням про встановлення генеруючої установки за формою, наведеною в додатку 13 до цих Правил, до якої додає копію документа, яким визначено право власності чи користування (оренда, позичка, управління тощо) на об`єкт (житлову нерухомість), та копію паспорта точки розподілу (передачі) електричної енергії. У разі розміщення генеруючих установок у межах земельної ділянки приватного господарства споживач надає документ, яким визначено межі земельної ділянки (паспорт забудови земельної ділянки, технічний паспорт БТІ, правоустановчий документ тощо). У заяві-повідомленні побутовий споживач обов`язково зазначає банківські реквізити рахунка для перерахування коштів постачальником універсальних послуг за вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства за «зеленим» тарифом електричну енергію. Побутовий споживач може подати заяву-повідомлення про встановлення генеруючої установки та паспорт точки розподілу (передачі) електричної енергії до постачальника універсальних послуг особисто або через уповноваженого представника чи надіслати його поштою рекомендованим листом з описом вкладення.
У відповідності до пункту 11.3.5. глави 11.3 розділу XI ПРРЕЕ (у редакції, чинній на момент укладення договору № 169550309 від 05 листопада 2021 року), постачальник універсальних послуг під час отримання заяви-повідомлення про встановлення генеруючої установки зобов`язаний перевірити повноту інформації, зазначеної в документах, та зареєструвати її в день отримання за умови надання повного пакета документів. У разі ненадання побутовим споживачем повної інформації та/або всіх документів, передбачених цими Правилами, постачальник універсальних послуг протягом 3 робочих днів з дня отримання заяви-повідомлення надає такому споживачу обґрунтовану відмову в її реєстрації.
Судом встановлено, що під час укладення оспорюваного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309 та договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 25 листопада 2021 року відповідач надав усі передбачені законом документи. 
Таким чином, оспорюваний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309 та договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 25 листопада 2021 року були укладені з дотриманням вимог ПРРЕЕ, у редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного договору, та у відповідності до норм цивільного законодавства України.
Будь-яких заперечень щодо повноти пакету документів, поданих ОСОБА_1 для укладення спірних договорів з ТОВ «Енера Вінниця» зі сторони позивача заявлено не було.
Отже, відповідач, будучи індивідуальним побутовим споживачем електричної енергії, встановив у своєму власному приватному домогосподарстві генеруючу установку, загальна величина встановленої потужності якої не перевищує 30 кВт, та надав позивачу пакет документів, передбачений вимогами чинного на момент укладення оспорюваного договору законодавства.
Згідно ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №754/17518/15-ц, у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати КЦС від 23 січня 2019 року №355/385/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.
Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Отже, застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Разом з тим, необґрунтованими є доводи позивача про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні оспорюваних договорів, позивач не навів обґрунтованих аргументів щодо наявності одночасно 4 (чотирьох) умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, які б свідчили про можливість розірвання оспорюваного договору з цих підстав.
Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що з боку відповідача були допущені істотні порушення умов оспорюваного договору.
Крім того позивачем жодного разу не заявлялося претензій до відповідача щодо порушення останнім умов укладених договорів, зокрема, про завдання цим будь-якої шкоди позивачу.
Водночас як видно із матеріалів справи, позивачу на момент укладення із ОСОБА_1 договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 25 листопада 2021 року було достеменно відомо про розташування восьми генеруючих установок на земельній ділянці із кадастровим номером 0521681403:01:021:0012, яка перебувала у власності декількох осіб, що підтверджується доданими до позовної заяви договорами від 02 листопада 2021 року (а. с. 65-84, том 1).
Відповідач після продажу належної йому частини будинку та земельної ділянки 04 лютого 2022 року залишився їх користувачем, що підтверджується відповідним договором оренди та договором про порядок користування земельною ділянкою та не спростовано позивачем.
Отже, ОСОБА_1 у розумінні ПРРЕЕ, є побутовим споживачем електричної енергії.
Як оспорюваний договір про постачання електричної енергії, так і договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» виконувалися та продовжують виконувати сторонами і досі, що не заперечується учасниками справи.
Повідомлення відповідачем про зміну свого статусу із власника на користувача житлового будинку та земельної ділянки із пропущенням встановленого у договорі строку не може бути визнано істотним порушенням договору.
Як на підставу для розірвання вищевказаних договорів, позивач, зокрема, посилався на розпорядження НКРЕКП № 103-р від 03 квітня 2024 року (а. с. 50, том 1), проте як видно із його змісту, ТОВ «Енера Вінниця» зобов`язано здійснити заходи щодо приведення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством за адресою АДРЕСА_1 , який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладених з порушенням вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, у відповідність до вимог законодавства.
У той час як позивач просить розірвати договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 169550309 від 05 листопада 2021 року.
За таких обставин вказане розпорядження ніяким чином не впливає на чинність вказаного договору і не може бути підставою для його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК країни кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України ).
Відповідно до частин ст. 2, 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
Згідно з частинами 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5 та 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що звертаючись до суду із цим позовом, позивач помилково вважав, що відповідач допустив істотне порушення умов укладеного договору, а дії вчинені сторонами до їх укладення, а саме надання відповідачем певних документів та їх прийняття позивачем не можуть бути підставою до розірвання договору, який виконувався та виконується сторонами.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу без повідомлення учасників справи, що унеможливило надання позивачем відповідних заперечень проти таких вимог та доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу.
Як видно із матеріалів справи, заяви представників відповідача про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат надсилалися позивачу у електронний кабінет та були доставлені йому 20 та 21 жовтня 2025 року (а. с. 181, 191, том 1). Водночас станом на дату ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення 30 жовтня 2025 року заперечень проти заявленого розмір витрат на правничу допомогу від ТОВ «Енера Вінниця» не надійшло.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін як законні та обґрунтовані.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.
У відзивах на апеляційну скаргу представники ОСОБА_1 заявляли про стягнення з позивача на його користь судових витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 19 379,20 грн.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Як встановлено судом, інтереси ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції представляли адвокати Піпко А. М. та Слободянюк М. В.
На підтвердження понесених витрат адвокати надали суду детальні описи робіт та акти приймання-передачі наданих послуг від 10 грудня 2025 року (а. с. 245, 246, том 1, а. с. 13, 14, том 2), відповідно до яких гонорар кожного із адвокатів у фіксованому розмірі становить 9 689,60 грн. 
Також до заяви про стягнення судових витрат було долучено докази її надсилання позивачу. 
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 
12 грудня 2025 року від ТОВ «Енера Вінниця» надійшли заперечення проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, у яких позивач зазначив, що покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 19 379,20 гривень є надмірним та суперечить принципам верховенства права, справедливості, змагальності сторін.
Враховуючи викладене, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, з огляду на заперечення відповідача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, а також те, що правова позиція сторони відповідача не змінювалася, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяв адвоката ОСОБА_9 та адвоката Слободянюка М. В. та стягнення з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 8 000 грн понесених ним витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» у суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн (вісім тисяч грн).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

С. Г. Копаничук