ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 754/9118/25 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 22-ц/818/2369/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року         м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2025 року, по цивільній справі № 754/9118/25, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківська міська територіальна громада, про встановлення факту, що має юридичне значення, 
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_1  звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересовані особи – Харківська міська рада, ОСОБА_2 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не може успадкувати майно, яке залишилось після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність документів, які б підтвердили факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше 5 років до часу відкриття спадщини.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2018 року по 2024 рік
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2025 року заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково виходив з того, що Харківська міська рада вбачає спір про право щодо спадкового майна та теоретично може претендувати на визнання спадщини відумерлою, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження звернення Харківської міської ради із заявою про визнання спадщини відумерлою. Наявність потенційної можливості подання заяви про визнання спадщини відумерлою не свідчить про існування реального спору.
Зазначає, що у даній справі відсутній спір, оскільки ХМР намагається передати квартиру у комунальну власність попри наявність спадкоємця, що є прямим порушенням конституційного права на спадкування відповідно до ст.41 Конституції України. Міська рада не є суб`єктом спору, оскільки вона не має і не може мати жодних прав на дане майно, доки не буде остаточно спростовано право заявника на спадкування.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.
Залишаючи ОСОБА_1 заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що законом на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок подати заяву про визнання спадщини відумерлою, зокрема у разі відсутності у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом. 

Оскільки Харківська міська рада заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 та вказує на існування спору про право на спадкове майно, за таких обставин суд дійшов висновку, що судове рішення за результатами розгляду цієї справи може суттєво вплинути на майнові права та обов`язки Харківської міської територіальної громади, а тому вбачає спір про право. 
Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю підлягає залишенню без розгляду. Роз`яснено заявнику, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про визнання спадщини відумерлою (п.8 ч.2 ст. 293 ЦПК України).
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Судом встановлено, що у червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2018 року по 2024 рік.
Як на підставу вказаної заяви, ОСОБА_1 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . На час смерті спадкодавець був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у цій квартирі вони проживали з 2018 року по 2020 рік, а з 2020 по 2024 рік він проживав разом із заявницею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою від 02.05.2025 №33/02-31 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Софронюк С.М., відмовила позивачеві у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю документів, які б встановлювали сімейні чи інші відносини зі спадкодавцем, внаслідок чого вона визначила відсутність факту прийняття Позивачем спадщини і рекомендувала звернутися до суду. У зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із ОСОБА_3 , не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Як було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Згідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
При цьому необхідність встановлення юридичного факту спільного проживання для отримання спадщини у ситуації, якщо зацікавлена особа проти цього заперечує, саме по собі не свідчить про наявність спору про право. Свої заперечення зацікавлена особа доводить у порядку окремого провадження, крім випадків, коли у неї із заявником/заявницею вже дійсно виник спір про право, що визначається наявністю у зацікавленої особи правового статусу спадкоємця вже на день звернення до суду із такою заявою. Іншій підхід апріорі унеможливлює розгляд заяв у порядку окремого провадження при наявності заперечень у зацікавленої особи, чий статус визначається наявністю лише цивільного інтересу, а не існуючого права, що по суті й відрізняє порядок розгляд справ у окремому провадженні від загального позовного.
Ключовою ознакою для розрізнення процесуальних порядків розгляду заяв у даному випадку є неможливість для заявника набути спадщину у позасудовому порядку навіть у разі задоволення заяви про визнання юридичного факту. Така ситуація виникає у разі наявності інших спадкоємців, які вже прийняли спадщину на день розгляду заяви про встановлення юридичного факту, що унеможливлює для заявників позасудовий порядок набуття спадщини. Вони у такому разі втрачають позитивні юридичні наслідки розгляду такої заяви, що за змістом ст. 293 ЦПК України є необхідною умовою для розгляду заяви саме у порядку окремого провадження, на відміну від загального позовного порядку.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що їх встановлення не потребує додаткового звернення до суду для набуття відповідного права. Відповідне набуття права заявником реалізується на підставі відповідного рішення суду про встановлення юридичного факту у позасудовому порядку, що гарантується відповідною нормою права та не пов`язане з наступним вирішенням спору про це право з іншою особою, яка також має право відносно предмету спору. 
У даному випадку такий спір про цивільне право може мати місце стосовно спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за вісім місяців до звернення ОСОБА_1 з цією заявою у порядку окремого провадження.
Отже, згідно вказаних норм процесуального права йдеться про спір про право, у розумінні визначення порядку розгляду заяв, - лише у його матеріально-правовому, а не процесуальному значенні.
Аналогічні висновки були висловлені у постанові КЦС ВС від 21.02.2024 у справі № 278/304/23 (61-8713св23) (див. у ЄДРСР 
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).
У заяві про встановлення факту заявниця зазначає, що вона є спадкоємицею четвертої черги спадкування за законом після смерті , проте суд не перевірив її доводи, не встановили і в своєму судовому рішенні не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював право заявниці на прийняття спадщини, тобто не встановили коло спадкоємців, а також між ким існує спір щодо спадкового майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. 
Необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває поза межами Харківської територіальної громади.
Даних про наявність інших спадкоємців ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що заперечення Харківської міської ради ґрунтується лише на припущеннях про можливість визнати спадщину відумерлою у порядку статті 1277 Цивільного кодексу України, яка може бути реалізована лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, яке реалізує орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна, - лише шляхом виконання ним зобов`язання подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - за місцезнаходженням основної частини рухомого майна. 
Згідно до ст. 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Однак, відомості про такі судові рішення та спадщину в межах Харківської територіальної громади у матеріалах справі відсутні, а тому наведені з цього приводу заперечення ХМР, яка відповідно до змісту норми ст. 1277 ЦК України не отримала права на підставі ухваленого у передбаченому ст. 338 ЦПК України порядку судового рішення набути відумерлу спадщину у власність у позасудовому порядку, - є не спором по суті спадкового майна. Такі заперечення ХМР є по суті лише процесуальним спором, а не спором про суті матеріального (спадкового) права, а тому не є підставою для розгляду заяви у порядку позовного, а не окремого провадження.
Суд першої інстанції не з`ясував вищевказані обставини та не врахував вказані норми цивільного матеріального та процесуального права, не встановив у своєму рішенні наявність спадкового майна в межах Харківської міської територіальної громади та наявність рішення суду про визнання такої спадщини відумерлою за заявою ХМР, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність спору про право цивільне, яке за своїм змістом є необґрунтованим припущенням.
Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 31 травня 2023 року у справі № 357/11366/22 та від 07 лютого 2024 року.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд припустився порушення норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2025 року - скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 20 квітня 2026 року. 

Головуючий        В.Б. Яцина

Судді колегії        Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук