ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19453/25	
Суддя І інстанції – Сліпець Н.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «ГРАНДЕ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0/25493/0410 від 12.05.2025 року, прийняте на підставі Акта перевірки № 17236/04-36-04- 10/37898774 від 02.04.2025 року, яким встановлено порушення пп. 49.18.3, п. 49.18 ст. 49 гл. 2 розд. 2 ПКУ через відсутність підпису головного бухгалтера у податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік (Код ЄДРПОУ 37898774) від 18.01.2025 року (реєстраційний № 9418433548), подану Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «ГРАНДЕ» та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію на прибуток підприємств за 2024 рік від 18.01.2025 року (реєстраційний № 9418433548), подану Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «ГРАНДЕ», датою її фактичного подання.
В обґрунтування позову посилається на те що податкова декларація підписана керівником підприємства за відсутності у штатному розкладі головного бухгалтера, а тому твердження контролюючого органу про те що податкова декларація не може бути прийнята оскільки не підписана головним бухгалтером є безпідставним.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позов задоволено. Також стягнуто з відповідача на користь позивача витати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що Згідно з даними ІС «Податковий блок» головним бухгалтером ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» є ОСОБА_1 . Так, за даними ДПС у реєстраційних даних юридичної особи ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» визначені посади: керівник – БОЧКАРЬ РОМАН ВІТАЛІЙОИЧ; головний бухгалтер - БОЧКАРЬ РОМАН ВІТАЛІЙОИЧ (додається). Тобто, особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу є БОЧКАРЬ РОМАН ВІТАЛІЙОИЧ, що і повинно було зазначено у податковій звітності з податку на прибуток за 2024 рік, встановлено контролюючим органом за актом камеральної перевірки від 02.04.2025 № 17236/04-36-04-10/37898774. Отже, обставини, що мають значення для справи, не з`ясовані судом першої інстанції. Посада особи відповідальної за ведення бухгалтерського обліку (головний бухгалтер) не передбачена на товаристві, що підтверджується карткою платника, сформованою в електронному кабінеті ТОВ «ТД «ГРАНДЕ». Таким чином, твердження суду першої інстанції, що посада особи відповідальної за ведення бухгалтерського обліку (головний бухгалтер) не передбачена на товаристві не відповідає дійсності. Також вважає безпідставним стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД “ГРАНДЕ» засобами електронного зв`язку подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік. 
З матеріалів справи вбачається, що факт подання зазначеної податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік підтверджується квитанцією № 2 від 18.01.2025. 
Листом від 20.01.2025 №3791/6/04-36-04-10-19 від 20.01.2025 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило, що надана податкова декларація не вважається податковою звітністю, оскільки подана з порушенням вимог п. 48.3, п.48.4, п.48.5 ст. 48 ПК України, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера, у зв`язку з чим було запропоновано подати податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік відповідно до вимог ст. 48 ПК України.
Вказаний лист Головним управлінням ДПС Дніпропетровській області було направлено за місцезнаходженням позивача, а саме: м. Дніпро, вул. Воскресенська, 14/106, однак останній повернувся на адресу контролюючого органу 06.02.2025 поштовою службою із зазначенням причин невручення - “за закінченням терміну зберігання”.
У подальшому, Головним управління ДПС у Дніпропетровській області складено акт за №17236/04-36-04-10/37898774 від 02.04.2025 про результати камеральної перевірки щодо неподання податкової звітності з податку на прибуток за 2024 рік ТОВ “ТД “ГРАНДЕ”.
На підставі цього акту Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 12.05.2025 №2/25493/0410 про застосування до ТОВ «ТД “ГРАНДЕ» штрафної санкції за неподання/несвоєчасне подання податкової звітності з податку на прибуток за 2024 рік у розмірі 1020 грн. 
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у визнанні податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік податковою звітністю, а також прийняті у подальшому податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем складено (із заповненням всіх необхідних реквізитів) та подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік, яка підписана керівником ТОВ «ТД «ГРАНДЕ»– Романом Бочкарь. При цьому, єдиною особою, яку визначено відповідальною та уповноваженою на підписання електронних документів визначено керівника товариства, а саме – Бочкарь Романа. Посада особи відповідальної за ведення бухгалтерського обліку (головний бухгалтер) не передбачена на товаристві, що підтверджується карткою платника, сформованою в електронному кабінеті ТОВ «ТД «ГРАНДЕ». Крім того, суд звертає увагу, що за наслідком подання 18.01.2025 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік позивачем було отримано квитанцію №2 про підтвердження прийняття відповідної податкової декларації. При цьому, у разі надходження квитанції №1 про отримання контролюючим органом електронного документа (проведення автоматизованої перевірки) та квитанції №2 про підтвердження прийняття електронного документа контролюючим органом, електронний документ вважається прийнятим. Вказане свідчить про підтвердження правильності заповнення та подання (зокрема наявність всіх необхідних реквізитів) електронного документа.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
За визначенням, наведеним у п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Відповідно до п. п. 48.1 - 48.2 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Подання податкової декларації до контролюючих органів визначається ст. 49 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 49.1 ст. 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги»
За змістом п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Пунктом 49.9 ст. 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За умови дотримання вимог, встановлених ст. ст. 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:
за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про прийняття податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;
у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Відповідно до п. 49.10 ст. 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Пунктом 49.11 ст. 49 ПК України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 ст. 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:
49.11.1 у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;
49.11.2 у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.
За змістом п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:
тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); 
звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;
дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;
ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Пунктом 48.4 ст. 48 ПК України передбачено, що у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента; код нерезидента, що присвоєно державою, резидентом якої він є.
Підпунктом 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 ПК України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником;
Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність накладеного на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки платника податку.
Відповідно до п. 48.7 ст. 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених п. 46.4 ст. 46 цього Кодексу.
Зміст наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що, одержавши від платника податків податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ст. 48 ПК України, та прийняти одне з двох рішень: або прийняти податкову звітність, або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови. Умовою, з якою законодавець пов`язує можливість прийняття або неприйняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України.
За змістом пункту 49.3 ст. 49 ПК України єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
У разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому ст. 56 цього Кодексу (пп. 49.12.2 п. 49.12 ст. 49 ПК України).
У разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.13 ст. 49 ПК України).
З аналізу викладеного вбачається, що перелік підстав для відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації, закріплений положеннями статей 48 та 49 Податкового кодексу України, є вичерпним; неприйняття податкової декларації з інших підстав, не передбачених податковим законодавством, забороняється.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 18.01.2025 подано засобом електронного зв`язку в електронній формі до контролюючого органу податкову звітність (декларацію) з податку на прибуток підприємств за 2024 рік, що підтверджується квитанцією №2 від 18.01.2025. 
Однак, листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.01.2025 №3791/604-36-04-10-19, повідомлено про відмову у визнанні податковою звітністю податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік.
В обґрунтування такого рішення відповідач у вказаному листі посилався на те, що надана податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2024 рік не вважається податковою звітністю, оскільки подана з порушенням вимог п. 48.3, п. 48.4, п. 48.5 ст. 48 ПК України, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера, у зв`язку з чим було запропоновано подати податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік відповідно до вимог ст. 48 ПК України.
Спростовуючи такі висновки контролюючого органу суд першої інстанції вірно вказав на те, що відповідно до до пп. 48.5.1 п. 48.1 ст. 48 ПУ України, податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.
Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність накладеного на електронний документ кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Таким чином, у разі якщо ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності здійснюється безпосередньо керівником платника податків-юридичної особи, який в свою чергу наділений відповідним правом підписання електронних документів та направлення їх до контролюючих органів засобами електронного зв`язку з дотриманням вимог, то в такому випадку достатньо лише підпису керівника платника податків.
Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік, подано та підписано керівником ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» – Романом Бочкарь. 
При цьому, єдиною особою, яку визначено відповідальною та уповноваженою на підписання електронних документів визначено керівника товариства, а саме – Бочкарь Романа.
Посада особи відповідальної за ведення бухгалтерського обліку (головний бухгалтер) не передбачена на товаристві, що підтверджується карткою платника, сформованою в електронному кабінеті ТОВ «ТД «ГРАНДЕ».
При цьому твердження апелента про те, що за даними ДПС головним бухгалтером ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» є ОСОБА_2 вказаних висновків не спростовує.
Також суд першої інстанції принагідно зауважив на тому, що за наслідком подання 18.01.2025 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік позивачем було отримано квитанцію №2 про підтвердження прийняття відповідної податкової декларації.
При цьому, у разі надходження квитанції №1 про отримання контролюючим органом електронного документа (проведення автоматизованої перевірки) та квитанції №2 про підтвердження прийняття електронного документа контролюючим органом, електронний документ вважається прийнятим.
Вказане свідчить про підтвердження правильності заповнення та подання (зокрема наявність всіх необхідних реквізитів) електронного документа та спростовує твердження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про порушення ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» норм пункту 48.5 ст. 48 ПК України під час заповнення та подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2024 рік, в частині відсутності обов`язкового реквізиту, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера, що є підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.05.2025 №2/25493/0410 про застосування до ТОВ «ТД «ГРАНДЕ» штрафної санкції за неподання/несвоєчасне подання податкової звітності з податку на прибуток за 2024 рік у розмірі 1020 грн. 
У відповідності до п. 49.13 ст. 49 ПК України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
За таких обставин з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції правомірно зобов`язав Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік подану ТОВ «ТД «ГРАНДЕ», датою її фактичного подання. 
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про хибність висновків контролюючого органу щодо складення Декларації з порушення вимог ст.48 ПКУ, в зв`язку з чим прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та як наслідок наявності підстав для їх задоволення.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У ситуації, що розглядається, Товариством було укладено Договір про надання правничої допомоги № 20/25 від 21 травня 2025 року з Адвокатським об`єднанням «ЕКВІТА».
З копії Додаток №1 від 01.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги №20/25 від 21.05.2025, вбачається, що сторони погодили перелік послуг та їх вартість в розмірі 10 000,00.
З копії акту №0-28 від 03.07.2025 здачі-приймання наданих послуг вбачається, що сторони визначили опис виконаних робіт та їх вартість у розмірі 80000 грн.
Сторони у Додатку №1 від 01.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги №20/25 від 21.05.2025 погодили, що гонорар підлягає сплаті позивачем протягом 15-ти днів з дати набрання чинності рішенням суду.
На підтвердження сплати за надану правничу допомогу у вигляді відзиву, надано договір № 20/25 від 21 травня 2025 року та акт здачі-приймання наданих послуг № 0-28 від 03.07.2025.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження реальності витрат на правову допомогу (рахунок на оплату, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).
Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини, лише обмежившись посиланням на акт прийому-передачі наданої правової допомоги, де сторони підтвердили надані послуги.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат на надання правової допомоги що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 02.06.2022 справа № 380/3142/20, від 12.08.2023 справа № 380/7394/21, від 16.06.2025 справа № 160/78292/23.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі гривень) грн. 
Керуючись п.2 ч.1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року скасувати в частині стягнення витратна професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі гривень) грн.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 03 березня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова