Роздільнянський районний суд Одеської області 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №: 511/2300/25
Номер провадження 3/511/5/26
"21" квітня 2026 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Гринчак С.І., за участю:
секретаря судового засідання – Дьяків В.В.
представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – адвоката Вдовиченка І.М. (дистанційно),
розглянувши матеріали, які надійшли з Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
встановив:
Зміст адміністративного протоколу.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 381992 від 05.07.2025 року: 05.07.2025 року о 11:00 в с. Єреміївка по вул. Миру громадянин ОСОБА_1 , керуючи колісним трактором МТЗ-80 без номерного знака, під час руху перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, почервоніння шкіри обличчя, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Drager 6810, так і в медичному закладі у встановленому законом порядку, чим, на думку працівника поліції, порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Позиція учасників судового провадження.
ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
В судовому засіданні представник особи що притягається до адміністративної відповідальності, адвокат – Вдовиченко І.М., діючий на підставі Договору №4А/Ф/2026 про надання правничої допомоги від 08.04.2026 року та Ордеру серії ВН №1689310 від 09.04.2026 року та який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, на підставі ухвали судді від 17.04.2026 року, просив суд розглянути справу без участі ОСОБА_1 , оскільки останній є військовослужбовцем і на даний час проходить службу безпосередньо в зоні бойових дій. Крім того, посилаючись на своє письмове клопотання від 17.04.2026 року, просив провадження в справі про адміністративне правопорушення № 511/2300/25 стосовно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши фактичні обставини справи, заслухавши доводи представника особи яка притягується до адміністративної відповідальності, надавши оцінку поданим доказам, суд прийшов до наступних висновків.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративні правопорушення повинні бути вказані: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення адміністративного правопорушення, суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі.
Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.
Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частино 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю прямого умислу.
Суб`єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є водії транспортних засобів.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховного Суду Касаційного адміністративного суду зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі». Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. 
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу. 
Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, огляд проводиться щодо водія транспортного засобу, а матеріали відеозапису підлягають обов`язковому долученню до протоколу. Таким чином, сам по собі факт наявності ознак сп`яніння або факт відмови від проходження огляду не звільняє орган, який склав протокол, від обов`язку довести належними та допустимими доказами сам факт керування транспортним засобом.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, до протоколу надані наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 381992 від 05.07.2025 року; 
- диск з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, при цьому відеозапис не містить чіткої та безперервної фіксації руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , його перебування за кермом чи виконання ним функцій водія;
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних заходів, відповідно до якого: у гр. ОСОБА_1 виявлено ознаки: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, почервоніння шкіри обличчя;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05.07.2025, згідно якого огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із його відмовою;
- довідка з Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 07.07.2025 з інформацією, що громадянин ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_1 ;
Крім того, у справі наявні письмові пояснення осіб, які, за своїм змістом, не були безпосередніми очевидцями факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Таким чином, надаючи правову оцінку доказам, суд доходить висновку, що належних та беззаперечних доказів того, що саме ОСОБА_1 05.07.2025 року керував трактором МТЗ-80, матеріали справи не містять, та виснує на таке. 
1.Щодо відсутності суб`єкта адміністративного правопорушення.
Згідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; а відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною першою статті 130 КУпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, визначальними для кваліфікації діяння за статтею 130 КУпАП України є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, а тому суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.
При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
А тому обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 Постанови від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП України має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.
Слід зазначити, що працівниками поліції фактично не надано до суду належних матеріалів відеофіксації правопорушення, оскільки відеозаписи не містять жодної об`єктивної фіксації руху транспортного засобу, перебування ОСОБА_1 за кермом, здійснення ним функцій водія, будь-якого контакту з органами керування транспортного засобу. Вказане свідчить про відсутність належних та допустимих доказів факту керування транспортним засобом та є підставою для закриття в розумінні ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Сам по собі факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутності доведеного факту керування транспортним засобом.
Згідно з п. 24 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року), судам необхідно звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Тобто, належні матеріали відеофіксації, які могли би містити беззаперечні докази - відсутні. При цьому, самі по собі протокол про адміністративне правопорушення, направлення для проведення огляду на стан сп`яніння та акт огляду на стан сп`яніння не можуть бути беззаперечним доказом вини, оскільки такі були заповнені безпосередньо поліцейськими та не являють собою імперативного факту доведеності вини особи.
Слід наголосити, що навіть надані відеозаписи не містять жодного факту керування чи факту підтвердження таких дій, крім того, ОСОБА_1 протягом всього відеозапису неодноразово заперечує факт керування транспортним засобом 05.07.2025. Жоден з фрагментів відеозапису не містить керування, перебування за кермом, та навіть знаходження ОСОБА_1 біля транспортного засобу МТЗ.
2. Щодо пояснень свідків доданих до протоколу.
Так до протоколу додані пояснення свідків, а саме:
- ОСОБА_2 , слюсаря АВР, який не бачив ні самої ДТП, ні особу водія. Його покази є лише припущеннями;
- ОСОБА_3 , яка самої ДТП не бачила. Так само як і водія, який міг вчинити ДТП. Її покази є лише припущеннями, які жодними належними та об`єктивними доказами не підтверджено. 
- ОСОБА_4 , яка самої ДТП не бачила. Про обставини ДТП їй стало відомо від поліцейських. Викладені у поясненні відомості надумані поліцейськими, про що вона їм заявила. Вимоги ст. 63 Конституції України та права свідка їй не роз`яснювались. Зазначене підтверджується відеозаписом 0002022_00020220250705123341_0015 (тайм-код 02:20), де зафіксовано, що ОСОБА_4 заперечує факт надання пояснень з приводу керування транспортним засобом ОСОБА_1 саме 05.07.2025.
Таким чином, вказані особи не є очевидцями події, не сприймали обставини безпосередньо, а їх показання ґрунтуються виключно на припущеннях та чутках, що відповідно до ст. 251 КУпАП не є належними доказами.
3. Щодо протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 382009, за ст. 124 КУпАП та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 382015, за ст. 122-4 КУпАП, щодо подій 05.07.2025 року.
Так, 05.07.2025 року інспекторами Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області, також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 382009, за ст. 124 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 382015, за ст. 122-4 КУпАП, щодо подій 05.07.2025 року про начебто вчинення ОСОБА_1 вище вказаних правопорушень, а саме порушення вимоги пп. А, п. 2.10 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме залишення водієм транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди та п. 12.1 щодо неврахування дорожньої обстановки, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Суд вважає, що вище зазначені протоколи та протокол ЕПР1 № 381992 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - є взаємопов`язаними, оскільки стосуються однієї події яка відбулась 05.07.2025.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15.01.2026 року, постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року скасовано, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Крім того, апеляційним судом зазначено, що наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення обґрунтовується поясненнями свідків, які не були очевидцями подій, та про те, що їх пояснення носять характер припущення. Судом зазначено наступне: «Так, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 свідчать про те, що на місці ДТП він дізнався, що це можливо був водій трактору з культиватором; з письмових пояснень ОСОБА_3 слідує, що про подію вона дізналася з чуток по селу, що односельці ОСОБА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив ДТП на тракторі, це міг бути він, так як він неодноразово вживав алкогольні напої та вчиняв ДТП; письмові пояснення ОСОБА_4 свідчать про те, що про вчинення порушення її сином вона дізналася зі слів працівників поліції. Сам ОСОБА_1 вину заперечує, від надання пояснень відмовився.»
Оскільки надані пояснення свідків є ідентичні тим, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та яким раніше була надана оцінка як таким, що мають припущувальний характер, враховувати їх як доказ доведеності вини за оскаржуваним протоколом є недоцільним.
В сукупності вище вказане свідчить про непричетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративних правопорушень які відбулись 05.07.2025, у тому числі до правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
4. Щодо порушення поліцейськими конституційних прав ОСОБА_1 , Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, а також вимог КУпАП.
Так, відповідно п. 11 Розділу II «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України N 1376 від 06.11.2015 року, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.
В свою чергу під час дослідження матеріалів адміністративної справи, встановлено, що ОСОБА_1 не було роз`яснено ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі право на правову допомогу, що є порушенням його конституційних прав, а саме права на захист.
Крім того, ОСОБА_1 не був попереджений про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Жодного зафіксованого факту роз`яснення прав та наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 перед складанням протоколу, як додані відеозаписи, так і матеріали справи не містять.
Такі порушення є істотними та ставлять під сумнів допустимість отриманих доказів.
Нормативно-правове обгрунтування та висновки суду.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.
Але належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції не надано. Суд розглядає справу за наявними матеріалами, які є у справи.
При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визначені органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін и вимоги змагального процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості, захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона бути змушена захищатися від обвинувачення, яке по суті, підтримується судом.
Згідно Постанови ВС від 29.04.2020 року по справи 161/5372/17, тільки наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення к відповідальності.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява №25).
Крім того, у справі «Pauland Audrey Edwards v. The United Kingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
За змістом вищезазначених вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Також у даному Рішенні вказано, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.
Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до ст. 7 КУАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За приписами ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок щодо збирання доказів та доведення складу адміністративного правопорушення покладається на орган, який склав протокол, а суд не вправі усувати недоліки доказування на користь сторони обвинувачення.
За таких обставин суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 05.07.2025 року. Відтак відсутній обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - доведений факт керування транспортним засобом особою, яка відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 7, 245, 247, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд,
постановив:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі протоколу серії ЕПР1 № 381992 від 05.07.2025 року - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Повний текст Постанови виготовлено та підписано суддею – 23 квітня 2026 року.

Суддя:  С. І. Гринчак