Справа № 591/12178/24 
Номер провадження 22-ц/816/1654/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів Собини О.І., Щербаченко М.В., 
з участю секретаря судового засідання Назарової О.М., 
у присутності:
представника позивача – адвоката Турченка Сергія Петровича, 
представника відповідачки – адвоката Журби Галини Михайлівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Журби Галини Михайлівни 
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 січня 2026 року про забезпечення позову (суддя Ніколаєнко О.О.), постановлену у м. Суми,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

03 грудня 2024 року представник ОСОБА_2 – адвокат Турченко С.П. звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 1 500 000 грн. 
Вказував, що 12 вересня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір позики за яким остання отримала 1 500 000 грн позику, який мала повернути протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Направлена 10 вересня 2024 року на адресу відповідачки вимога від 07 вересня 2024 року про повернення позики повернулася без вручення адресату, позика не повернута. 
02 січня 2026 року представник позивача - адвокат Турченко С.П. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просив заборонити ОСОБА_1 чи іншим особам, які діють за її дорученням, вчиняти продаж, дарування, міну, передачу в заставу чи інші правочини, наслідком вчинення яких є перехід до іншої особи права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 284,1 кв.м, житловою -144,8 кв. м, реєстраційний номер майна: 11065710.
Зазначав, що після скасування заочного рішення у цій справі відповідачка вчиняє дії по відчуженню вказаного майна, зокрема у жовтні 2025 року звернулася до ріелтора з метою його продажу, передавши ріелтору ключі від нього. Також в мережі інтернет розміщено оголошення про продаж належного відповідачці будинку. Вважав, що за рахунок вказаного майна можливе виконання рішення суду, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 січня 2026 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_3 відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 284,1 кв.м, житловою – 144,8 кв.м, реєстраційний номер майна: 11065710.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення позову, предметом якого є стягнення коштів за договором позики у сумі 1 500 000 грн, може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Врахувавши предмет спору дійшов висновку, що такий захід забезпечення позову буде співмірним із позовними вимогами. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Журба Г.М. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Вказує на відсутність доказів небезпеки утруднення чи неможливості виконання рішення суду у майбутньому, тобто наміру продати чи іншим способом відчужити житловий будинок. Судом не враховано, що предметом спору є гроші, а арешт накладено на нерухоме майно - житловий будинок. Такий захід є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Доводить, що відповідачка особисто не укладала договору позики і нікого не уповноважувала на його укладення, гроші за договором не отримувала. Також у заяві про забезпечення позову відсутня пропозиція щодо застосування зустрічного забезпечення позову для виключення зловживання правом стороною позивача, що залишилося поза увагою суду. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Турченко С.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що суперечать дійсним обставинам справи та нормам матеріального права. Вказує на недобросовісність поведінки відповідачки, яка заперечує факт укладення договору позики, отримання вказаної грошової суми у борг, ухиляється від повернення боргу, вживає заходи по відчуженню майна для подальшого ухилення від виконання рішення суду про стягнення коштів. Зазначає, що вартість вказаного будинку є співмірною із ціною позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. 
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки – адвоката Журби Г.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивачки – адвоката Турченко С.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що предметом спору між сторонами є стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1 500 000 грн.
Так, 12 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фьолкєр В.П. за реєстровим № 746. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 1 500 000 грн позики, які мала повернути протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (а.с. 45). 
10 вересня 2024 року поштовим зв`язком - цінним листом із описом вкладення на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу від 07 вересня 2024 року про повернення суми позики, яка повернулася без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 46-48).
За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 58).
Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно із частиною 1, 3 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Ключовим для встановлення підстав для вжиття заходів забезпечення позову є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1 500 000 грн. Накладення заборони відчуження майна в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення коштів є додатковою гарантією для позивача, що рішення суду в разі задоволення позову буде реально виконане та він отримає задоволення своїх вимог. 
Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 відчуження належного їй нерухомого майна – будинку АДРЕСА_1 , може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову і такий захід забезпечення буде співмірним позовній вимозі.
Посилання в апеляційній скарзі на не вчинення відповідачкою спрямованих на відчуження будинку дій, не виключають можливості забезпечення позову у застосований судом спосіб.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно відповідача, яке є у нього на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання судового рішення. У випадку подання позову про стягнення коштів очевидною є можливість відповідача в будь-який момент розпоряджатися своїм майном чи коштами, які знаходяться на його рахунках, що може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Тому вимога надання доказів щодо очевидних речей, таких як право відповідача в будь-який момент розпорядитися власним майном, є надмірною та свідчить про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Зазначений підхід застосовується і до інших позовів майнового характеру, коли предмет позову – майно, яким відповідач може у будь-який момент розпорядитися (див.: постанову Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 907/523/25).
Також відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку (див.: постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/34352/21).
Колегія суддів також зазначає, що як грошові кошти, так і нерухоме майно є майном у розумінні Глави 13 ЦК України, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Тому та обставина, що предметом позову є грошові кошти, а заходи забезпечення застосовано щодо житлового будинку, сама по собі не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.
Доказів неспівмірності застосованого заходу забезпечення із розміром позовних вимог стороною відповідача не надано, а судом не встановлено.
Накладення заборони на відчуження житлового будинку як захід забезпечення позову не є обмеженням права користування майном та спрямоване виключно на запобігання зміні власника майна. Такий захід не позбавляє власника можливості володіти та користуватися майном, а лише обмежує його право розпорядження.
Щодо доводів апеляційної скарги про неукладення відповідачкою договору позики та неотримання нею грошей за договором, то цю обставину належить з`ясувати суду під час розгляду справи по суті, та не може бути встановлена судом під час вирішення питання про забезпечення позову. 
Таким чином, під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції додержано норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Журби Галини Михайлівни залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 січня 2026 року про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повне судове рішення складене «05» березня 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов 

Судді О.І. Собини 

М.В. Щербаченко