ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
02.04.2026	Справа № 910/858/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваш майстер груп" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атмосфера інжиніринг сістемз" 
про стягнення заборгованості за договором підряду в розмірі 577 498,64 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ваш майстер груп» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера інжиніринг сістемз» про стягнення заборгованості за договором підряду в розмірі 577 498,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором підряду № МЗК-06/02/24-SCS від 06.02.2024, в частині здійснення розрахунків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
16.02.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що за період дії Договору, ТОВ «Ваш майстер груп» щотижня надавалися тижнево-добові завдання, утім за квітень та березень 2024 року не було подано жодного звіту, що надає відповідачу право притримати оплату виконаних згідно п. 10.2.1 Договору. Відповідач зазначає, що оскільки порушення грошових зобов`язань з боку генпідрядника відсутнє, у зв`язку з невиконанням підрядником передбачених Договором умов, зокрема щодо надання обов`язкової звітної документації, строк виконання грошового зобов`язання генпідрядника не настав, а відтак відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій.
23.02.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що не визнає твердження відповідача, що в ході виконання робіт за Договором підряду, в порядку, передбаченому умовами пункту 8.12 Договору підряду, проводилися спільні наради на території Будівельного майданчика, а також що відповідачем у будь-який спосіб надавалися позивачу тижнево-добові завдання. Позивач зазначає, що не визнає, що в нього виник обов`язок надавати звіти про оперативне фактичне виконання робіт по наданому генпідрядником тижнево-добовому завданню, оскільки таких завдань відповідач йому не надавав. Також позивач зазначає, що відповідачем на підтвердження доводів відзиву на позовну заяву в частині наявності права на притримання, не надано суду жодних доказів виконання ним вимог частини 1 статті 595 ЦК України, згідно із якою кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника, а отже невиконання відповідачем вказаного обов`язку, який виник в нього одразу, після початку затримання (притримання) оплати, тобто 16.05.2024, спростовує твердження відповідача про добросовісність своєї поведінки.
27.02.2026 представником відповідача подано заперечення відповідь на відзив, у яких відповідач зазначив, що сам факт виконання підрядником будівельних робіт є об`єктивним належним підтвердженням того, що ТОВ «Ваш Майстер Груп» було погоджено та отримано від генпідрядника тижнево-добове завдання.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 

ВСТАНОВИВ: 

06 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атмосфера інжиніринг сістемз» (далі - генпідрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваш майстер груп» (далі - підрядник, позивач) укладено Договір підряду № МЗК-06/02/24-SCS (далі - Договір), за умовами якого підрядник за завданням генпідрядника зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами, з використанням власних ресурсів або ресурсів, наданих генпідрядником, у відповідності до проектної документації та робочої документації, умов Договору, діючих будівельних норм і правил, та у визначений Договором строк виконати роботи з оздоблення МЗК (далі - роботи) на об`єкті «Завершення будівництва ділового центру», що знаходиться за адресою: вул. Петра Сагайдачного, 18, у Подільському районі міста Києва, а генпідрядник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, проектну документацію та робочої документації, прийняти закінченні роботи і оплатити їх вартість у відповідності до умов Договору.
Сторони дійшли згоди, що конкретні види робіт згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010, Договірна ціна за кожним видом робіт та календарний графік виконання та фінансування кожного виду робіт будуть погоджені ними у відповідних додаткових угод та додатках до цього Договору, які всі разом та кожен окремо є невід`ємною частиною даного Договору. 
У зв`язку з вищевикладеним, сторони дійшли згоди, що надалі по тексту під посиланням на Договір матиметься на увазі посилання в тому числі і на відповідні Додаткові угоди з Додатками, як на його невід`ємну частину.
Підрядник зобов`язується виконати роботи з використанням власних ресурсів, письмово узгоджених генпідрядником та/або ресурсів, наданих генпідрядником, у відповідності до вимог ДБН, умов цього Договору, проектної документації, у термін, узгоджений з генпідрядником, а також здати виконані роботи, здійснити необхідні заходи щодо усунення недоробок, дефектів, недоліків, які виникли у виконаних роботах, у відповідності до умов цього Договору (п. 2.2 Договору).
Відповідно до п. 2.3 Договору підрядник зобов`язується виконати усі роботи згідно з умовами Договору, у тому числі роботи конкретно в них не обумовлені, але необхідні для реалізації предмету Договору. У випадку внесення змін чи доповнень до проектної документації, наслідком яких є збільшення/зменшення чи зміна переліку чи об`єму робіт, ресурсів, сторони зобов`язуються погодити і укласти відповідні додаткові угоди та додатки про внесення змін чи доповнень до цього Договору.
У пункті 3.1 Договору сторони домовились, що загальна вартість робіт за цим Договором становить загальну вартість виконаних підрядником та прийнятих генпідрядником робіт на підставі Актів виконаних будівельно-монтажних робіт за формою, затвердженою замовником, що складаються окремо до кожної додаткової угоди на окремий вид робіт та довідки про вартість виконаних робіт та витрат з підтверджуючими її кошторисними розрахунками.
Згідно з п. 3.3 Договору оплата робіт за цим Договором здійснюється генпідрядником у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок генпідрядника за кожною Додатковою угодою окремо.
За умовами п. 3.4 Договору оплата робіт та ресурсів за цим Договором здійснюється генпідрядником за фактично виконані належним чином роботи на підставі підписаних сторонами Актів виконаних будівельно-монтажних робіт та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою, затвердженою замовником в строк до 15-го числа місяця, наступного за звітним, за вирахуванням сум авансових платежів, сплачених у порядку та строки, передбачених цим Договором.
Відповідно до п. 4.1 Договору підрядник зобов`язується виконати роботи в строки, що встановлені в календарному графіку виконання та фінансування робіт.
Згідно з п. 8.12 Договору сторони зобов`язуються періодично проводити спільні наради на території будівельного майданчика не рідше 1 разу на тиждень, згідно з погодженим графіком, за обов`язковою участю повноважних представників замовника, генпідрядника, підрядника, субпідрядників та третіх осіб, з метою перевірки перебігу виконання робіт, контролю якості і строків виконання робіт та інших питань. Результати таких нарад фіксуються у письмових протоколах, які оформлюються генпідрядником та підписуються представниками осіб, що приймають участь у нараді. Крім того, за вимогою будь-якої зі сторін або замовника скликаються додаткові наради з питань, пов`язаних з виконання робіт, про що ініціатор додаткової наради письмово повідомляє інших учасників наради за одну добу.
Підрядник зобов`язаний не рідше, ніж один раз на тиждень надавати генпідряднику звіт про оперативне фактичне виконання робіт по наданому генпідрядником тижнево-добовому завданню. Звіт надсилається електронною поштою з електронної адреси підрядника slavstroy973@gmail.com на електронну адресу генпідрядника r.oksenchuk@saga-development.com.ua. У разі систематичного (2 або більше разів підряд) ненадання субпідрядником звітів, підрядник має право затримати оплату робіт за період, в якому звіти субпідрядником не надавалися (п. 10.2.1 Договору).
У пункті 11.2.3 Договору визначено, що генпідрядник зобов`язаний вчасно оплатити підряднику виконані ним та прийняті генпідрядником роботи (їх частину) до призупинення робіт.
У відповідності до п. 12.1 Договору передача виконаних робіт за Договором здійснюється щомісячно шляхом оформлення за підписання сторонами двосторонніх актів виконаних будівельно-монтажних робіт за формою затвердженою замовником, та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (далі - Акти та Довідки). Акти та довідки складаються підрядником та з підписом представника технічного нагляду замовника на об`єкті надаються генпідряднику в строк до 05-го числа місяця, наступного за звітним та включають обсяг виконаних робіт з першого по останній день звітного місяця.
Згідно з п. 14.3 Договору, керуючись ч. 2 ст. 546 ЦК України сторони домовились, що у випадку порушення встановлених Договором та додатками до нього строків оплати виконаних робіт, генпідрядник сплачує підряднику, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення платежу.
Нарахування суми коштів починається з першого дня прострочення строків оплати виконаних робіт.
Договір набуває чинності з дати укладення його сторонами, та діє до 31.12.2024 (включно). але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення (п. 18.5 Договору).
Керуючись п. 2.2 Договору сторонами укладено наступні Додаткові угоди до Договору:
1) № 1 від 06.02.2024, за умовами якої підрядник виконує наступні види робіт - оздоблення МЗК та паркінгу на поз. - 3,550, -3,200 вартістю 2 157 523,48 грн та узгоджено, що оплату за виконані та прийняті роботи, що вказані у Додатку № 1 до даної Додаткової угоди, генпідрядник здійснює у порядку визначеному в Календарному графіку виконання та фінансування робіт (Додаток № 2 до Додаткової угоди). Додатками № 1 та № 2 до означеної Додаткової угоди сторонами узгоджено Договірну ціну № 1 та Календарний графік виконання та фінансування робіт № 1;
1) № 2 від 16.02.2024, за умовами якої підрядник виконує наступні види робіт - оздоблення МЗК та ліфтових тамбурів 4-7 поверх +12,600…+22,500; оздоблення МЗК (сходові клітини. Тамбури), паркінг - 7 поверх -3,550…+22,500 вартістю 3 228 781,67 грн та узгоджено, що оплату за виконані та прийняті роботи, що вказані у Додатку № 1 до даної Додаткової угоди, генпідрядник здійснює у порядку визначеному в Календарному графіку виконання та фінансування робіт (Додаток № 2 до Додаткової угоди). Додатками № 1 та № 2 до означеної Додаткової угоди сторонами узгоджено Договірну ціну № 1 та Календарний графік виконання та фінансування робіт № 2.
За результатами виконання умов Договору, сторонами без заперечень та зауважень складено та підписано Акти приймання виконаних будівельно-монтажних робіт за березень 2024 року № 01-1 на суму 610 910,92 грн, № 02-2 на суму 1 006 356,36 грн, № 03-2 на суму 1 107 908,07 грн, за квітень 2024 № 04-1 на суму 808 026,89 грн, № 05-2 на суму 456 136,13 грн, а також Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2024 року на суму 2 725 175,35 грн та за квітень 2024 року на суму 1 264 163,02 грн.
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, натомість відповідач порушив строки оплати виконаних позивачем робіт, оплативши виконані роботи лише частково, згідно повідомлень № 53 від 16.02.2024 на суму 500 000,00 грн, № 56 від 26.02.2024 на суму 1 119 045,71 грн, № 60 від 26.02.2024 на суму 400 000,00 грн, № 63 від 01.03.2024 на суму 966 647,65 грн, № 74 від 13.03.2024 на суму 583 838,66 грн, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 419 806,35 грн.
Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 21 185,84 грн, інфляційні втрати в розмірі 81 483,06 грн та пеню в розмірі 55 023,39 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відповідно до ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 2 ст. 875 Цивільного кодексу України).
Статтею 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. 
Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. 
Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.
У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст. 843 ЦК України).
Частина 1 ст. 853 Цивільного кодексу України визначає, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Тобто, законодавець покладає на підрядника обов`язок виконати роботу, а замовник зобов`язаний її прийняти і оплатити.
Згідно ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
У відповідності до п. 12.1 Договору передача виконаних робіт за Договором здійснюється щомісячно шляхом оформлення за підписання сторонами двосторонніх актів виконаних будівельно-монтажних робіт за формою затвердженою замовником, та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (далі - Акти та Довідки). Акти та довідки складаються підрядником та з підписом представника технічного нагляду замовника на об`єкті надаються генпідряднику в строк до 05-го числа місяця, наступного за звітним та включають обсяг виконаних робіт з першого по останній день звітного місяця.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем без заперечень та зауважень прийнято виконані позивачем за Договором роботи згідно Актів приймання виконаних будівельно-монтажних робіт за березень 2024 року № 01-1 на суму 610 910,92 грн, № 02-2 на суму 1 006 356,36 грн, № 03-2 на суму 1 107 908,07 грн, за квітень 2024 № 04-1 на суму 808 026,89 грн, № 05-2 на суму 456 136,13 грн, а також Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2024 року на суму 2 725 175,35 грн та за квітень 2024 року на суму 1 264 163,02 грн.
Частина 1 ст. 854 ЦК України визначає, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
За умовами п. 3.4 Договору оплата робіт та ресурсів за цим Договором здійснюється генпідрядником за фактично виконані належним чином роботи на підставі підписаних сторонами Актів виконаних будівельно-монтажних робіт та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою, затвердженою замовником в строк до 15-го числа місяця, наступного за звітним, за вирахуванням сум авансових платежів, сплачених у порядку та строки, передбачених цим Договором.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як зазначає позивач, відповідач оплатив виконані роботи лише частково, згідно повідомлень № 53 від 16.02.2024 на суму 500 000,00 грн, № 56 від 26.02.2024 на суму 1 119 045,71 грн, № 60 від 26.02.2024 на суму 400 000,00 грн, № 63 від 01.03.2024 на суму 966 647,65 грн, № 74 від 13.03.2024 на суму 583 838,66 грн, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 419 806,35 грн.
Відповідачем в свою чергу, доказів оплати виконаних позивачем робіт на суму 419 806,35 грн, до матеріалів справи не надано.
Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про наявність підстав для притримання грошових коштів, належних позивачу в якості оплати за виконані роботи з посиланням на статті 530 та 594 ЦК України та пункти 8.12, 10.2.1 Договору підряду.
Так, згідно з п. 8.12 Договору сторони зобов`язуються періодично проводити спільні наради на території будівельного майданчика не рідше 1 разу на тиждень, згідно з погодженим графіком, за обов`язковою участю повноважних представників замовника, генпідрядника, підрядника, субпідрядників та третіх осіб, з метою перевірки перебігу виконання робіт, контролю якості і строків виконання робіт та інших питань. Результати таких нарад фіксуються у письмових протоколах, які оформлюються генпідрядником та підписуються представниками осіб, що приймають участь у нараді. Крім того, за вимогою будь-якої зі сторін або замовника скликаються додаткові наради з питань, пов`язаних з виконання робіт, про що ініціатор додаткової наради письмово повідомляє інших учасників наради за одну добу.
В свою чергу, підрядник зобов`язаний не рідше, ніж один раз на тиждень надавати генпідряднику звіт про оперативне фактичне виконання робіт по наданому генпідрядником тижнево-добовому завданню. Звіт надсилається електронною поштою з електронної адреси підрядника slavstroy973@gmail.com на електронну адресу генпідрядника r.oksenchuk@saga-development.com.ua. У разі систематичного (2 або більше разів підряд) ненадання субпідрядником звітів, підрядник має право затримати оплату робіт за період, в якому звіти субпідрядником не надавалися (п. 10.2.1 Договору).
Однак, жодних доказів надання позивачу тижнево-добового завдання матеріали справи не містять, і відповідачем до відзиву на позовну заяву не надано, а отже у позивача не міг виникнути обов`язок надавати звіт про оперативне фактичне виконання робіт по ненаданому генпідрядником завданню.
Також, приймаючи роботи за Актами приймання виконаних будівельно-монтажних робіт, жодних зауважень відповідачем висловлено не було, як і не було направлено жодних претензій щодо ненадання звітів, до моменту звернення позивача з даним позовом до суду.
В свою чергу, відповідно до ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.
Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа.
Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом.
Водночас, ч. 1 ст. 595 ЦК України унормовано, що кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.
Жодних доказів повідомлення позивача про притримання оплати у зв`язку з ненаданням звітів, до моменту звернення позивача з даним позовом, матеріали справи не містять.
У даному випадку суд зазначає, що цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.
Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.
Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. 
При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. 
Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. 
Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).
З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем прийнято виконані позивачем роботи за Актами приймання виконаних будівельно-монтажних робіт, і доказів існування будь-яких заперечень з боку відповідача щодо порядку виконання робіт за Договором, матеріали справи не містять, з огляду на відсутність будь-яких повідомлень відповідачем позивача про притримання оплати, твердження відповідача про притримання оплати є необґрунтованими та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, а тому за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 419 806,35 грн.
Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 21 185,84 грн, інфляційні втрати в розмірі 81 483,06 грн та пеню в розмірі 55 023,39 грн.
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п. 14.3 Договору, керуючись ч. 2 ст. 546 ЦК України сторони домовились, що у випадку порушення встановлених Договором та додатками до нього строків оплати виконаних робіт, генпідрядник сплачує підряднику, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення платежу.
Нарахування суми коштів починається з першого дня прострочення строків оплати виконаних робіт.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення суми пені, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 55 023,39 грн.
В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. 
Виходячи із положень норми статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.
Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.
Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року в справі № 910/13071/19 зазначено, що у судовій практиці господарських судів існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, у зв`язку з чим, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.
З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вбачає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням викладеного, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% у розмірі 21 164,16 грн. та інфляційні втрати в розмірі 77 684,38 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З огляду на положення Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів. 
Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.
Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Разом з тим, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Згідно частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 07.01.2026 та прибутковий касовий ордер № 2 від 26.01.2026 на суму 5 000,00 грн. 
Відповідач в свою чергу зазначає, що заявлена сума витрат не відповідає критеріям розумності, співмірності та необхідності, є економічно необґрунтованою та спрямованою виключно на безпідставне збільшення фінансового навантаження на іншу сторону, а відтак відсутні підстави для їх стягнення у зазначеному розмірі.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.
При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Відтак, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціни позову, рівня складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд дійшов висновку, що сума витрат в розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи в розмірі 4 966,92 грн у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва 
ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосфера інжиніринг сістемз» (01010, м. Київ, провулок Хрестовий, буд. 6; ідентифікаційний код: 42828431) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваш майстер груп» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Северинівська, 47А; ідентифікаційний код: 42757921) заборгованість у розмірі 419 806 (чотириста дев`ятнадцять тисяч вісімсот шість) грн 35 коп., пеню в розмірі 55 023 (п`ятдесят п`ять тисяч двадцять три) грн 39 коп., 3% річних у розмірі 21 164 (двадцять одна тисяча сто шістдесят чотири) грн 16 коп., інфляційні втрати в розмірі 77 684 (сімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн 38 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 884 (шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн 14 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 966 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн 92 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 02.04.2026

Суддя О.А. Грєхова