Справа № 697/552/25
2/709/456/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року       селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Шарої Л.О.,
за участі секретаря судового засідання - Петраш Т.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Канівського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

У С Т А Н О В И В:

Позиції сторін у заявах по суті справи.
Позовна заява (т. 1 а.с. 2-3, 45-46).
Канівське комунальне підприємство теплових мереж (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідачка) про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.10.2021 між позивачем та відповідачкою, з урахуванням положень статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Відповідачка проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 63,00 кв. м, при цьому за обліковими даними позивача у квартирі зареєстрована одна особа. Вказане житло не від`єднане від мереж централізованого опалення у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим для його опалення використовується теплова енергія, що постачається позивачем. Нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до показників будинкового приладу обліку теплової енергії з подальшим розподілом між споживачами пропорційно опалювальній площі квартир у будинку. Відповідно до умов укладеного договору позивач зобов`язався своєчасно та належної якості надавати послуги з постачання теплової енергії, а відповідачка – своєчасно та в повному обсязі оплачувати такі послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, визначених договором. Зокрема, пунктом 34 договору передбачено, що оплата за спожиту послугу здійснюється щомісячно не пізніше останнього дня місяця, наступного за розрахунковим періодом. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконував належним чином та забезпечував надання відповідачці послуг з теплопостачання в обсягах, необхідних для опалення житлового приміщення. Водночас відповідачка свого обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг не виконувала, унаслідок чого утворилася заборгованість. Крім того, протягом періоду надання послуг від відповідачки до позивача не надходило претензій щодо якості, обсягу чи вартості наданих послуг. За твердженням позивача, станом на 01.03.2024 за відповідачкою обліковується заборгованість за послуги з теплопостачання, надані за період з 01.02.2023 по 31.01.2025, у розмірі 26 902,71 грн, інфляційні втрати – 2 383,02 грн, а також 3 % річних – 685,99 грн. На підтвердження наявності заборгованості позивач посилається на розрахунок заборгованості із зазначенням обсягу спожитої теплової енергії, а також копії рахунків на оплату житлово-комунальних послуг. Також відповідачці неодноразово надсилалися письмові повідомлення про наявність заборгованості з вимогою її погашення, однак заборгованість станом на час звернення до суду не сплачена. 
Посилаючись на зазначені обставини та норми чинного законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про надання послуг з постачання теплової енергії у розмірі 26 902,71 грн, інфляційні втрати у сумі 2 383,02 грн, 3 % річних у сумі 685,99 грн, а також понесені судові витрати.
Відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 59-63).
Відповідачкою до суду було скеровано відзив на позовну заяву. Заперечуючи пред`явлений позов відповідачка вважає його не обґрунтованим і незаконним. Зазначає, що позивач не має статуту, який би дозволяв йому проводити діяльність і надавати послуги на території міста Канів, оскільки такий статут нібито затверджений рішенням Канівської міської ради від 14.07.2023 за №14-5 міським головою Ренькас І.О. скріплений печаткою Канівської міської ради з неіснуючим державним гербом. У цьому статуті вказано, що підприємство створено наказом Управління комунального господарства облвиконкому №48 від 01.03.1977 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 та рішення Черкаського облвиконкому № 23 від 26.02.1992, та передано у власність міста Канева. Відповідно до п.1.4 статуту визначено, що власником майна підприємства є територіальна громада міста Канева в особі Канівської міської ради. Постановою КМУ № 311 від 05.11.1991 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», на яку посилається Статут, затверджено перелік державного майна житлово-комунальне господарства України, яке передається до 01.01.1992 у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), у тому числі і теплового господарства. Майнові комплекси підприємств та об`єкти виробничих об`єднань теплового господарства (підприємства теплових мереж, котельні, бойлерні тощо), ремонтно-будівельні, автотранспортні та інші підприємства й організації, що обслуговують або пов`язані з організацією виробничої діяльності підприємств теплового господарства. 
Постанова КМУ № 311 від 05.11.1991 прийнята відповідно до постанови Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" (534-12), від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" (885-12).
На дату передачі у комунальну власність підприємств теплового господарства діяв Державний герб Української радянської соціалістичної республіки за ст. 166 розділу ІХ Української рср Конституції Української рср 1978 року, перейменованої в Україну референдумом 01.12.1991 і виглядав так: «Державний герб Української радянської соціалістичної республіки, являє собою зображення серпа і молота, розміщених на щиті у променях сонця і в обрамленні колосся, з написом на стрічці: внизу вінка -"Українська рср", на правому витку - "пролетарии всех стран, соединяйтесь!" і на лівому "пролетарі всіх країн, єднайтеся!". Над щитом між колоссям п`ятикутна зірка». Але на Статуті стоїть інший герб держави, не передбачений ст. 166 розділу ІХ Української рср Конституції Української радянської соціалістичної республіки 1978 року. Крім того, такого державного герба, як тризуб не передбачено і двома іншими законодавчими нормами, а саме: постановою Верховної ради України від 19.02.1992№ 2137-ХІІ, за іншою назвою державного символу «Про Державний герб України», якою затверджено тризуб як малий герб України, вважаючи його головним елементом великого герба України. Тобто, Державний герб України затверджено, як великий герб України, головним елементом якого є тризуб, як малий герб України. Згідно з тлумаченням у «Словнику української мови» слово «елемент» - складова частина чого-небудь. Тобто, тризуб, як малий герб є складовою частиною великого герба України і все разом є Державним гербом України. Тому малий герб України - тризуб не є і не може бути гербом держави, бо елемент великого герба України, складова частина герба, не є цілий герб. Отже, за постановою «Про Державний герб України» від 19.02.1992 № 2137-XII, цілого Державного герба України не визначено. Таким чином, постановою ВР України від 19.02.1992 № 2137-XII не було затверджено такого Державного герба України, як тризуб. 
На думку відповідачки у голови ВР України Плюща І. 19.02.1992 не було повноважень приймати герб, бо такі повноваження у нього виникли з 17.04.1992, із набранням чинності повноважень змінювати герб держави за п.16 ЗУ «Про внесення змін і доповнень до Конституції (Основного Закону) України» 14.02.1992 № 2113-XII, яким зазначено наступне: «Статтю 166 викласти в такій редакції: "Стаття 166. Символами України як незалежної держави є її Державний герб, Державний прапор та Державний гімн. Державний герб України, Державний прапор України та Державний гімн України затверджуються Верховною Радою України.
Також відповідачка зазначає, що ст. 20 Конституції України 1996 року, яка до цього часу не виконана, визначено, що: «Великий Державний Герб України встановлюється з урахуванням малого Державного Герба України та герба Війська Запорізького законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України. Головним елементом великого Державного Герба України є знак Княжої Держави Володимира Великого (малий Державний Герб України)». 
Відповідно до розділу 6 Декларації про державний суверенітет Української рср, перейменовану 01.12.1991 в Україну, прийнятою референдумом 17.03.1991 та здійсненною референдумом 01.12.1991, та відповідно до ч.1 ст. 140, ч.1 ст.142 та першого речення ст. 143 Конституції України 1996 року, жителі міста Канева, у тому числі і відповідачка, є власниками майна територіальної громади міста Канева, яка безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляє майном, що є в комунальній власності. Відповідачка зазначає, що вона фактично є публічним (народним) власником комунального майна у тому числі і підприємств теплового господарства, а між суб`єктом власності, відповідачкою – громадянкою Української рср, перейменованої 01.12.1991, в Україну і об`єктом її власності - комунальним підприємством, не може бути ніяких спорів. 
Відповідачка зазначає, що до позовної заяви Позивачем не додано жодних належних і допустимих доказів обсягів нібито спожитої теплової енергії і їх вартості.
Долучений до позовної заяви як додаток № 8 "Розрахунок заборгованості за послуги з теплопостачання по Канівському КПТМ" відповідачка вважає неналежним і недопустимим доказом у справі, оскільки, на її думку, цей доказ не відповідає вимогам законодавства України. Позивачем не долучено доказів на підтвердження джерел формування відомостей, які містяться у додаток №8, не надані первинні документи, які є законною підставою для формування таких відомостей. Додаток №8 підписано бухгалтером, але не підписано керівником підприємства, що є підставою вважати такий документ неналежним доказом у справі. позивачем не надано рахунків або інших платіжних документів, в яких зазначено відомості про обсяг спожитої теплової енергії із зазначенням показань будинкового вузла обліку, а також і жодних доказів того, що зазначені у додатку №8 відомості щодо обсягів спожитої теплової енергії внесені на підставі показників зняття будинкового вузла обліку, зокрема, відомості обліку журналів режимів теплоспоживання. Зазначає про недоведеність належними і допустимими доказами факту надання їй послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
У відзиві на позовну заяву відповідачка, посилаючись на положення п. 34 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Правила №830), затверджених постановою КМ України від 21.08.2019 № 830, вказує про те, що відсутні докази складання рахунків саме позивачем та своєчасного вручення їх відповідачці. Також відсутні докази для підтвердження виникнення та існування між сторонами правовідносин, які є предметом стягнення.
Покликаючись на Закони України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідачка просить суд відмовити у позовних вимогах Канівського комунального підприємства теплових мереж у повному обсязі.
Відповідь на відзив (т. 1 а.с. 65-67).
Позивач скерував до суду відповідь на відзив, за змістом якого заперечує викладені відповідачкою обставини. 
Щодо доводів відповідачки про неналежність статуту підприємства позивач зазначає таке. Відповідно до статей 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з метою приведення установчих документів Канівського комунального підприємства теплових мереж у відповідність до чинного законодавства, Канівська міська рада рішенням № 14-5 від 04.07.2023 затвердила Статут Канівського комунального підприємства теплових мереж в новій редакції. Після затвердження у встановленому порядку була проведена державна реєстрація змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України, що підтверджується випискою з реєстру. Статут наразі не скасований та є діючим, чинність Статуту не є предметом позову.
Щодо неотримання Відповідачем рахунків на оплату послуг з теплопостачання, а також іншої визначеної нормативними документами інформації, позивач повідомив про те, що рахунки та відповідна інформація надаються техніками з обліку Канівського КПТМ відповідно до встановлених строків в поштові скриньки споживачів. Законами, підзаконними актами та публічним договором не передбачається вручення таких документів під розписку, чи направлення цінною кореспонденцією з повідомленнями про вручення. У разі неотримання таких рахунків та інформації, Відповідачка, дотримуючись принципу добросовісності, мала змогу звернутися до надавача послуг для отримання відповідної інформації чи дублікатів рахунків. Таких звернень не надходило. Водночас, від Відповідачки на адресу Позивача не надходило і звернень з приводу кількісних та якісних характеристик наданих послуг з постачання теплової енергії.
Щодо існування правовідносин між сторонами та зобов`язання у Відповідачки здійснити оплату за отримані послуги з постачання теплової енергії, позивач вказує на те, що Канівське комунальне підприємство теплових мереж є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є отримання прибутку від здійснення господарської діяльності, спрямованої на розвиток і удосконалення теплопостачання з метою найбільш повного забезпечення тепловою енергією житлового фонду, комунально-побутових, соціально-культурних та інших підприємств в зоні дії Підприємства.
Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
07.10.2021Канівським комунальним підприємством теплових мереж оприлюднено на офіційному сайті Типовий індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання (далі - договір). Договір набрав чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Канівського комунального підприємства теплових мереж за посиланням https://www.kanivteplo.com.ua/pages.php?p=31.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно з пунктом 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
На виконання умов указаного договору позивач - Канівське КПТМ протягом періоду з лютого 2023 року по січень 2025 року (включно) надав послуги постачання теплової енергії у приміщення відповідачки, на загальну суму 26 902,71грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, роздруківками з приладів обліку та відомостями про розподіл обсягів теплової енергії між споживачами. 
Спірні правовідносини з відповідачкою виникли у зв`язку з тим, що остання зареєстрована та проживає в житловій квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно, споживач комунальних послуг належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим за період з лютого 2023 року по січень 2025 року (включно) утворилась заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії.
Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунками за постачання протягом спірного періоду.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира відповідачки, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Канівської міської ради, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Канівської міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Каневі, а також роздруківками з приладів обліку теплової енергії.
Житловий будинок по АДРЕСА_3 оснащений двома приладами комерційного обліку теплової енергії. Житлова квартира відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. 
Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
Відповідно до п. 11 публічного договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика). Указана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Ураховуючи знаходження належного відповідачці приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, то вказане приміщення є опалювальним.
Позивач зазначає, що для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме: покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді. Відповідачкою докази неотримання послуги з постачання теплової енергії та контр розрахунок суми заборгованості з урахуванням нарахувань розміру відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, заявленої до стягнення, суду не надані.
Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.
Заперечення (т. 1 а.с. 101-106).
Не погоджуючись із позовними вимогами та відповіддю на відзив, відповідачкою до суду подані заперечення.
У своїх запереченнях відповідачка не погоджується з існуванням та затвердженням Статуту Канівського комунального підприємства теплових мереж, оскільки він не має печатки із зображенням Державного Герба (герба) України, а тому, на її думку, не доводить факт засування такого підприємства у законний спосіб. Повторно зазначає про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження обсягів спожитої теплової енергії та їх вартості, відсутні розрахунки заборгованості та докази отримання відповідачкою рахунків на оплату послуг.
Рух справи та прийняті процесуальні рішення. 
07.03.2025 представник позивача, Ганнисика О.Ю., в інтересах Канівського комунального підприємства теплових мереж через систему «Електронний Суд» скерував до Канівського міськрайонного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг (т. 1 а.с. 1-38).
Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. від 12.03.2025 указана позовна заява була залишена без руху (т. 1 а.с. 41-43).
17.03.2025 представником позивача, Ганнисикою О.Ю., до суду через систему «Електронний Суд» подана заява про усунення недоліків позовної заяви (т. 1 а.с. 45-49).
Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. від 25.03.2025 у вказаній цивільній справі відкрито провадженні, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т. 1 а.с. 50).
17.04.2025 відповідачкою ОСОБА_1 до суду поданий відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 59-63).
21.04.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 65-91).
29.04.2025 відповідачкою до суду подані заперечення (т. 1 а.с. 101-130).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2025, заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді задоволено, відведено суддю Колісник Л.О., цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу (т. 1 а.с. 146-148). 
Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Сивухіна Г.С. від 02.05.2025 прийнято до провадження вказану цивільну справу, призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 155). 
Ухвалою судді від 22.05.2025 заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді задоволено, відведено суддю Сивухіна Г.С., а цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу (т. 1 а.с. 171-172). 
Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирди Б.К. від 29.05.2025, задоволено заяву про самовідвід, цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу (т. 1 а.с. 180-181). 
Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. від 09.06.2025, задоволено заяву про самовідвід, цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу (т. 1 а.с. 186-188). 
На підставі розпорядження голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області цивільна справа передана для розгляду до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області (т. 1 а.с. 197-198).
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середи Л.В. від 23.07.2025 прийнято до розгляду вказану цивільну справу, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (т. 1 а.с. 201-202). 
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.10.2025 задоволено заяву про відвід судді Середи Л.В., цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу (т. 1 а.с. 217-218).
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.10.2025 задоволено заяву про самовідвід судді Ушакової К.М., цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу (т. 1 а.с. 225).
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.11.2025, заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді задоволено, відведено суддю Ватажок-Сташинську А.В., цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу (т. 1 а.с. 249-251).
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2026, заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді задоволено, відведено суддю Степченка М.Ю., цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу (т. 2 а.с. 28-29).
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Апанасенко К.І. від 17.02.2026 заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді задоволено, відведено суддю Апанасенко К.І., цивільну справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про формування нового складу суду у встановленому законом порядку (т. 2 а.с. 43-44).
На підставі розпорядження голови Золдотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н. від 24.02.2026 цивільна справа передана для розгляду до Чорнобаївського районного суду Черкаської області (т. 2 а.с. 48-49).
02.03.2026 до Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшли матеріали цивільної справи за позовом Канівського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг та розпорядження голови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області про направлення справи до Чорнобаївського районного суду Черкаської області.
Згідно зі ст. 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу (т. 2 а.с. 51).
Відповідно до ухвали судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області Шарої Л.О. від 04.03.2026 позовна заява Канівського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг прийнята до розгляду, вирішено розгляд справи проводити у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін 06.04.2026 о 09:30 (т. 2 а.с. 54-56).
30.03.2026 відповідачкою ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу Чорнобаївського районного суду Черкаської області направлено заяву про відвід судді Шарої Л.О. у даній справі. Зазначена заява надійшла до суду та зареєстрована 01.04.2026 за № 2632/26-Вх (т. 2 а.с. 61-62).
Згідно з ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області Шарої Л.О. від 02.04.2026 заявлений відповідачкою ОСОБА_1 відвід головуючого судді Шарої Л.О. визнаний необґрунтованим; заява про відвід судді передана до канцелярії Чорнобаївського районного суду Черкаської області для її вирішення суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначений в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України (т. 2 а.с. 68-73).
Відповідно до ухвали судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області Левченка В.В. від 03.04.2026 у заяві відповідачки ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Шарої Л.О. відмовлено (т. 2 а.с. 77-78/).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 06.04.2026 (т. 2 а.с. 79-81) у клопотанні відповідачки ОСОБА_1 від 01.05.2025 про закриття провадження у справі (т. 1 а.с. 139-142) відмовлено. 
Позиція сторін у судовому засіданні.
Позивач свого представника у судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, зокрема шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету в підсистемі «Електронний Суд», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа (т. 2 а.с. 57-58). Водночас, у матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності (т . 2 а.с. 65-67).
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки за її зареєстрованим місцем проживання. Факт отримання судової повістки підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 13.03.2026, що міститься в матеріалах справи (т. 2 а.с. 59-60).
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови його належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
З огляду на те, що судом вжито всіх передбачених законом заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, останні вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання не з`явилися, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у зв`язку з чим постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про розгляд справи за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.10.2000 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відбулася державна реєстрація Канівського комунального підприємства теплових мереж (код ЄДРПОУ 02082657); з місцезнаходженням: Україна, 19003, Черкаська область, місто Канів, вулиця Енергетиків, 36; має види економічної діяльності: постачання пари, гарячої води і кондиційованого повітря (основний), монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, неспеціалізована оптова торгівля, вантажний автомобільний транспорт, надання послуг перевезення речей (переїзду), діяльність у сфері архітектури, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у., будівництво житлових і нежитлових будівель (т. 1 а.с. 4-10).
Згідно зі Статутом Канівського комунального підприємства теплових мереж, затвердженого рішенням Канівської міської ради Черкаської області від 04.07.2023 № 14-5, Канівське комунальне підприємство теплових мереж є комунальним унітарним комерційним підприємством міста Канева. Підприємство створено наказом Управління комунального господарства Черкаського облвиконкому № 48 від 01.03.1977. у відповідності до постанови КМ України № 311 від 05.11.1991 та рішення Черкаського облвиконкому № 23 від 26.02.1992 підприємство передано у комунальну власність міста Канева. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в Державному казначействі України, установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Основною метою створення підприємства є отримання прибутку від здійснення господарської діяльності, спрямованої на розвиток і удосконалення теплопостачання з метою найбільш повного забезпечення тепловою енергією житлового фонду, комунально-побутових, соціально-культурних та інших підприємств в зоні дії підприємства, а також господарської діяльності щодо надання послуг енергоаудиту та енергосервісу; підвищення рівня енергозаощадження, поліпшення енергоефективності, використання відповідних джерел енергії та зниження екологічного навантаження на навколишнє середовище на основі сучасних досягнень в галузі енергетики та високих технологій, а також будівельна діяльність. Підприємство здійснює діяльність, зокрема, щодо виробництва, переміщення і розподілу теплової енергії між споживачами тепла, а у разі потреби, проведення перерозподілу зі збільшенням або зменшенням тепла, залежно від потреб споживачів (т. 1 а.с. 17-23, а.с. 86).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Канівської міської ради № 250 від 07.09.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Канівської міської ради від 20.07.2022 № 213 «Про встановлення тарифів на теплову енергію її виробництво, транспортування та постачання для населення, бюджетних установ та організації і інших споживачів по канівському КПТМ», було встановлено розмір тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення – одноставковий тариф на теплову енергію – 2067,85 грн/Гкал (без ПДВ за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії – 1548,14 грн/Гкал, тариф на транспортування теплової енергії – 487,56 грн/Гкал, тариф на постачання теплової енергії – 32,15 грн/Гкал, тариф на послугу з постачання теплової енергії – 2481,42 грн/Гкал. Ці тарифи застосовуються Канівським комунальним підприємством теплових мереж на період із 01.10.2020 по 30.09.2023 на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022 (т. 1 а.с. 87-88).
Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 07.10.2021, затвердженого постановою КМ України № 830 від 21.08.2019 (у редакції постанови КМ України № 1022 від 08.09.2021) Канівське комунальне підприємство теплових мереж, в особі директора Коломійця В.В., що діяв на підставі Статуту, як виконавець задекларувало, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті Канівської міської ради www.kaniv-rada.gov.ua та виконавця www.kanivteplo.com.ua. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги (т. 1 а.с. 11-16).
Пунктом 5 указаного договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Відповідно до п. 11, 17, 22 вказаного договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця. Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” здійснює виконавець.
У розділі «Ціна та порядок оплати послуги, порядок та умови внесення змін до договору щодо ціни послуги» індивідуального договору (пункти 30-34 договору) визначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця www.kanivteplo.com.ua за посиланням https://kanivteplo.com.ua/news.php?p=41. 
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті виконавця www.kanivteplo.com.ua за посиланням https://kanivteplo.com.ua/news.php?p=40. 
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. 
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. 
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. 
Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. 
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Указаним договором визначені права та обов`язки виконавця та споживача. Зокрема, договором встановлено право споживача одержувати своєчасно та належної якості послугу згідно із законодавством та умовами цього договору; без додаткової оплати одержувати від виконавця інформацію про ціну/тариф на послугу, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу на послугу, норми споживання та порядок надання послуги, а також про її споживчі властивості. Цьому праву споживажа відповідає кореспондуючий обов`язок оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а тому є споживачем житлово-комунальних послуг для власних потреб, а саме –теплової енергії.
У судовому засіданні досліджені надані позивачем розрахунки кількості теплової енергії та відомості обліку споживання теплоти за період із лютого 2023 року по січень 2025 року по багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 70-85, 89).
Судом досліджені рахунки, сформовані позивачем за період із лютого 2023 року по січень 2025 року на ім`я ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Згідно вказаних рахунків позивачем здійснювалися нарахування відповідачці за послуги з постачання теплової енергії, станом на січень 2025 року заборгованість становила 26 902,71 грн, оплата по рахункам відповідачкою не здійснювалася (т. 1 а.с. 24-26).
Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання по Канівському КПТМ, станом на 01.02.2023 ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 5 521,15 грн, а станом на 31.01.2025 – 26 902,71 грн (т. 1 а.с. 27) 
Відповідно до наданого позивачем розрахунком сума нарахованого позивачем на розмір боргу індексу інфляції за весь час прострочення, тобто із 01.04.2023 по 31.01.2025 складає 2 383,02 грн, а трьох процентів річних – 685,99 грн (т. 1 а.с. 28-32). 
Застосовані норми права.
Визначальним для правильного вирішення даної справи є встановлення факту надання позивачем послуг з теплопостачання, правильність нарахування заборгованості та її розмір, а також з`ясування питання про те, чи дійсно відповідачка має обов`язок сплачувати позивачу за надані послуги.
Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст. 16 ЦК України, за приписами якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).
Суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ (ст. 10 ч. 4 ЦПК України).
Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст. 263 ч. 4 ЦПК України).
Так, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до положень якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також, із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ч. 2 п. 1) ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).
Пропозиція укласти договір визначена положеннями ст. 641 ЦК України: тож, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору і вона має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Водночас, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію, відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ст. 642 ЦК України).
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
За змістом ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги- це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач (індивідуальний споживач)- фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Пунктом 1 статті 7 указаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до вимог ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Верховний Суд, здійснюючи розгляд аналогічних справ, неодноразово вказував про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови ВС від 25.04.2018 у справі № 344/10719/16-ц, від 02.12.2020 у справі № 761/48615/18-ц, від 09.06.2021 у справі № 303/7554/16-ц, від 28.07.2021 у справі № 554/7740/17).
Одночасно, відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (виконавецем), та індивідуальним і колективним споживачем (споживачем), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати регламентують Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМ України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови КМ України від 08.09.2021№ 1022).
Так, згідно з п. 13 указаних Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
Споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Відповідно до п. 14 Правил, відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).
Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємного зв`язку в сукупності, відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні обставин справи та засадах верховенства права, дійшов висновку, що позов Канівського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягає задоволенню.
Суд установив, що Канівське комунальне підприємство теплових мереж надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830. Постачання теплової енергії для потреб опалення у багатоквартирні будинки м. Канів здійснюється на підставі розпоряджень міського голови про початок і закінчення опалювального сезону, а для потреб гарячого водопостачання — протягом року.
Позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Доказів скасування державної реєстрації позивача чи визнання недійсним його установчих документів суду не надано, і ці обставини не є предметом розгляду у даній справі.
З метою дотримання вимог статті 13 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 позивач опублікував публічний договір — Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 07.10.2021 — на офіційному вебсайті виконавця послуг, а також на офіційному вебсайті Канівської міської ради.
Доказів того, що відповідачка ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня опублікування договору повідомила про обрання іншої моделі договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, матеріали справи не містять. Відтак, не вчинивши дій щодо відмови від приєднання до публічного договору, відповідачка вважається такою, що приєдналася до його умов, а отже, набула статусу споживача послуг з постачання теплової енергії, що свідчить про акцепт пропозиції укладення договору.
Доказів від`єднання квартири АДРЕСА_2 , у якій зареєстрована та проживає відповідачка, від системи централізованого теплопостачання у встановленому законодавством порядку суду не надано.
Крім того, матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг або надання їх неналежної якості, а відповідні заперечення у відзиві на позовну заяву відповідачкою не заявлялися.
За таких обставин суд приходить до висновку, що факт постачання позивачем відповідачці теплової енергії підтверджений належними та допустимими доказами; відповідачка фактично користувалася зазначеними послугами та не відмовлялася від них у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим у неї виник обов`язок з оплати спожитої теплової енергії.
Суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідачки про відсутність у неї обов`язку зі сплати послуг теплопостачання з підстав відсутності між сторонами договірних відносин. Як уже зазначалося, Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово виходив із того, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у разі їх фактичного споживання, а відсутність укладеного договору сама по собі не є підставою для звільнення від такого обов`язку.
Доводи відповідачки про неотримання рахунків на оплату послуг з теплопостачання, а також іншої передбаченої нормативними актами інформації, суд також вважає необґрунтованими. У разі неотримання відповідних рахунків відповідачка, діючи добросовісно та розумно, не була позбавлена можливості звернутися до позивача як надавача послуг з метою отримання необхідної інформації або дублікатів рахунків. Водночас матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачкою таких дій.
Крім того, суд ураховує, що справа перебуває на розгляді з 12.03.2025, тобто понад один рік, позивачем до позовної заяви було долучено копії рахунків, виставлених на ім`я відповідачки, з якими остання мала можливість ознайомитися під час розгляду справи.
Суд вважає доведеним виконання позивачем умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 07.10.2021 та отримання відповідачкою послуг з постачання теплової енергії.
Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачкою умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 07.10.2021, внаслідок чого станом на 31.01.2025 наявна заборгованість у сумі 26 902,71 грн.
Будь-яких контррозрахунків відповідачкою до суду не надано.
Суд частково погоджується із долученим до позовної заяви розрахунком інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих позивачем на суму боргу відповідачки відповідно до положень ст. 625 ЦПК України за період із 01.04.2023 по 01.02.2025.
Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
Постановою КМ України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Однак, відповідно до пункту 3 постанови КМ України № 1405 від 29.12.2023 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30.12.2023, пункт 1 постанови КМ України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції. Основні зміни полягають в тому, що з 30.12.2023 заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливі бойові дії) або тимчасово окупованих територій. 
Місто Канів не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 №309.
Отже, законодавець на рівні постанови КМ України від 05.03.2022 № 206 встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до цієї постанови 29.12.2023 стосувались території міста Канів, а тому постанова № 206 від 05.03.2022 підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24.02.2022 до 29.12.2023.
За таких обставин, нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних в межах заявлених вимог за період з 01.04.2023 по 29.12.2023 не підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, позивач має право на стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних із 30.12.2023. 
Судом самостійно проведений розрахунок нарахувань на суму заборгованості відповідачки - 26 902,71 грн. 
Сума інфляційних втрат за період 01.01.2024 по 13.02.2025 становить 2 279,09 грн: (7670,03*1,004-7670,03) + (10422,68*1,003-10422,68) + (13641,98*1,005-13641,98) + (16193,43*1,002-16193,43) + (18375,4*1,005-18375,4) + (18412,35*1,022-18412,07) + (18449,3*1,0-18449,3) + (18486,25*1-18486,25) + (18523,20*1,015-18523,2) + (18560,15*1,018-18560,15) + (18597,10*1,019-18597,10) + (19231,91*1,014-19231,91) + (21315,24*1,012-21315,24) + (23804,94*1,0-23804,94) = 2 279,09 грн.
Сума трьох відсотків річних за період 01.01.2024 по 13.02.2025 становить 571,63 грн.
Будь-яких контррозрахунків відповідачкою до суду не надано.
Відповідачці слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст. 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання, надані за період з 01.02.2023 по 31.01.2025, у сумі 29 753,43 грн, із яких: 26 902,71 грн – основна заборгованість, 2 279,09 грн - інфляційні втрати, 571,63 грн - 3 % річних.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст. 6 п. 1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", N 4909/04, § 58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "RuizTorija v. Spain", N 303-А, § 29).
Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пред`являчи позов, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 725,20 (т. 1 а.с. 1). Разом з тим, ураховуючи, що позивачем поданий позов в електронній формі, то розмір судового збору на час звернення до суду з позовною заявою, ураховуючи положення ч. 2 ст. 4 (розміри ставок судового збору), ч. 3 ст. 4 (коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Оскільки позовні вимоги задоволені частково (99%), то із відповідачки на користь позивача підлягає стягнення сплачений судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам – 2 398,18 грн (2 422,40 грн х 99 %).
Покликаючись на положення статей 259,263-265 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Частково задовольнити позовні вимоги Канівського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Канівського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за надані з 01.02.2023 по 31.01.2025 послуги з теплопостачання в сумі 29 753,43 грн, із яких: 26 902,71 грн – основна заборгованість, 2 279,09 грн - інфляційні втрати, 571,63 грн - 3 % річних, а також сплачений судовий збір у розмірі . 2 398,18 грн, а всього – 32 151 (тридцять дві тисячі сто п`ятдесят одна) гривня 61 копійка.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач:
Канівське комунальне підприємство теплових мереж код ЄДРПОУ 02082657, місцезнаходження: вул. Енергетиків, 36, м. Київ, Черкаський район, Черкаська область, 19003;
Відповідач:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя          Л.О. Шарая