Справа № 703/6969/25
2/703/233/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
за участю 
секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.,
представника позивача – адвоката Спіциної Ю.А.,
представника відповідача – адвоката Вітюкової О.Ф.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у залі судових засідань в м. Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
установив:
15.10.2025 позивач через представника, адвоката Спіцину Ю.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та із урахуванням зменшених позовних вимог просить стягнути із відповідача аліменти на період навчання у вищому навчальному закладі, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 15.10.2025 і до закінчення навчання 30.06.2029.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є його батьком, а позивач досяг повноліття, з 01.09.2025 навчається на І курсі Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, за кошти державного бюджету на денній формі навчання. Через навчання не має змоги працювати, матеріальну підтримку йому на час подання позову надає виключно мати. У зв`язку із навчанням потребує придбання спеціалізованої літератури, канцелярського приладдя, медичного одягу. Не має власного житла в м. Києві, через брак коштів не може проживати в гуртожитку чи тим більше винаймати житло, тому тимчасово проживає у знайомих, також несе витрати на дорогу з м. Києва до м. Сміли, зазвичай використовує залізничний транспорт. Батько, який є працездатним, офіцером Збройних Сил України, має постійний заробіток, не має утриманців, тобто в змозі надавати матеріальну допомогу, належної матеріальної підтримки не надає. 
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи.
27.11.2025 представником відповідача, адвокатом Терещенком С.І. поданий письмовий відзив, за змістом якого відповідач не заперечує власного обов`язку надавати утримання повнолітньому сину у зв`язку із продовженням навчання, однак вказує на неспівмірність розміру аліментів, що заявлені до стягнення. Відповідач ОСОБА_2 до повноліття сина в жовтні 2025 року, сплачував аліменти в розмірі 1/6 частини від власного заробітку, що було доволі значною сумою, на даний час боргів не має. Він є військовослужбовцем та приймає безпосередню участь в заходах із забезпечення оборони України та збройної відсічі військам рф після повномасштабного вторгнення. Через ці обставини не має змоги спілкуватися із сином, однак ні останній, ні його мати не зверталися до нього щодо виплати аліментів у зв`язку із продовженням навчання. Через тяжкі умови служби та поранення має незадовільний стан здоров`я, проходить лікування. Крім того, має батьків похилого віку, обоє 1954 року народження, яким надає матеріальну підтримку, зокрема матері, яка періодично лікується через тяжкі серцево-судинні захворювання. 
Відповідач посилається на ті обставини, що надані ОСОБА_1 фіскальні та проїзні документи не доводять потреби в забезпечені аліментами в розмірі, що заявлений та не пов`язані із навчанням безпосередньо. Позивач забезпечений безкоштовним житлом в м. Києві, де проживає разом із матір`ю, витрати на проїзд також не є витратами на навчання. Повнолітній син має змогу влаштуватися на роботу та задовольняти частину власних потреб за рахунок свого заробітку, однак не робить цього.
У відзиві вказав, що вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши аліменти в розмірі 1/9 частини від власного доходу.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.12.2025 задоволене клопотання представника відповідача та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні із викликом сторін.
08.12.2025 представником позивача із використанням системи «Електронний суд» подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується із запереченнями що висловлені ОСОБА_2 . Посилається на ті обставини, що звернення до відповідача щодо добровільної сплати аліментів не є обов`язковим, відсутність відповідної вимоги не виключає обов`язку, зокрема батька, утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, такий передбачений нормою ст. 199 СК України безпосередньо. В даному випадку наявні всі елементи фактичного складу, необхідні для виникнення такого обов`язку: належним чином підтверджене походження сина, досягнення ним віку понад 18 років і водночас менше 23 років, продовження навчання та у зв`язку із цим потреба у матеріальній допомозі (позивач потребує придбання речей, необхідних для навчання, не має змоги працювати через денну форму навчання), а також наявність у батька можливості таку допомогу надавати. Виконання ОСОБА_2 обов`язків військової служби не звільняє його від обов`язків піклуватися та матеріально підтримувати власного сина. Відповідач посилається на проходження лікування, однак надані ним документи стосуються 2018 року, відомості про проходження лікування після цього, або ж потребу в систематичному лікуванні – відповідачем не надані. Що стосується обов`язку утримувати непрацездатних батьків, то відомості про їх потребу в постійному догляді не надані, а відповідач не є їх єдиним сином, має брата ОСОБА_4 , 1983 року народження, який є працездатним та має постійний дохід.
07.01.2026 представником відповідача, адвокатом Вітюковою О.Ф. із використанням системи «Електронний суд» подано заперечення на відповідь на відзив, за якими позивач не довів належними та допустимими доказами власну потребу в аліментах, розмір яких, порівнюючи із аліментами, що стягувалися до досягнення ним повноліття, має збільшитися із 1/6 до 1/4 частини доходів платника аліментів. Відповідач не заперечує власного обов`язку утримувати сина, однак прагне виключно до справедливого, розумного та пропорційного визначення розміру аліментів із урахуванням всіх належних обставин. Аргументи ОСОБА_1 про спроможність позивача сплачувати аліменти повнолітньому синові засновані виключно на припущеннях та не враховують обставин, що передбачені ст. 182 СК України: знаходження відповідача тривалий час на військовій службі (був учасником АТО та надалі - ООС, перебуває на службі протягом всього строку повномасштабного вторгнення із боку рф) та викликане екстремальними умовами істотне погіршення стану здоров`я, що підтверджується численними відомчими нагородами та відзнаками, а останнє – медичним документами (виписками із медичних карток та заключенням ВЛК); наявність осіб, яких відповідач, відповідно до ст. 202 СК України зобов`язаний утримувати – непрацездатних батьків, які мають незадовільний стан здоров`я, вказаний обов`язок існує незалежно від волі особи чи стягнення на підставі судового рішення; взаємовідносини сина із ним – на даний час фактично виключені, все спілкування зводиться лише до вирішення питань щодо фінансових потреб сина. З урахуванням викладеного просила стягнути із відповідача аліменти на повнолітнього сина на період навчання в розмірі 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку.
Крім того, 12.01.2026 представником позивача, а 16.03.2026, 09.04.2026 та 10.04.2026 - представником відповідача подані додаткові пояснення, згідно із якими сторони підтримали наведені раніше міркування та аргументи, власні вимоги. Вказані письмові заяви не передбачені чинним ЦПК України, подані не для реалізації процесуального права, що передбачене ч. 5 ст. 175 ЦПК України та не містять повідомлення про нові обставини чи факти, що не були відомі із попередніх письмових заяв по суті справи чи не вбачалися б із матеріалів справи, а стосуються позиції сторін зокрема щодо наявних в матеріалах справи письмових доказів, наданих останніми та витребуваних судом.
Ухвалою суду від 20.02.2026 залучено до участі в справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .
23.03.2026 ОСОБА_3 звернулася до суду із письмовими поясненнями, відповідно до яких вказала, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не спілкувався та взагалі не цікавився життям їх спільного сина, позивача в справі ОСОБА_1 . З 2018 року і до березня 2023 року не сплачував аліменти, чим допустив виникнення значної заборгованості, хоча має дохід, перебував на військовій службі. За її зверненням органом державної виконавчої служби відповідачеві нараховано заборгованість та накладено значний штраф. Станом на даний час вказана заборгованість відповідачем сплачена, однак вона продовжує отримувати через рахунок ДВС грошові кошти, стягнуті із відповідача в якості штрафу на власну користь. Їх спільний син на даний час навчається на І курсі очної форми навчання, за кошти державного бюджету, отримує стипендію в розмірі близько 2000,00 грн, не користується пільгами, що походять від статусу батька як діючого військовослужбовця та учасника бойових дій. Окрім примусово стягнених аліментів, батько матеріально не підтримує сина, який через необхідність відвідування лекцій та практичних занять не може працевлаштуватися, це перешкоджатиме навчанню, тому весь тягар утримання сина наразі покладений на неї, вона не в змозі забезпечувати самостійно навіть найбільш базові його потреби.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додатках, просила задовольнити.
Представниця відповідача проти задоволення позову про стягнення аліментів у заявленому розмірі заперечувала через невідповідність їх розміру доведеним потребам позивача.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 07.11.2007, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Згідно з довідкою №39 від 08.09.2025 ОСОБА_1 з 01.09.2025 навчається на І курсі денної форми навчання в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця, факультет підготовки лікарів для Збройних Сил України, за кошти державного бюджету (наказ про зарахування №2350/п-1 від 11.08.2025), термін навчання – до 30.06.2029. 
Відповідач в справі, ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . За період із 15.02.2022 до 13.11.2025 багаторазово залучений до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України. До вказаних подій був учасником Антитерористичної операції, Операції об`єднаних Сил на Сході України, має численні відзнаки та заохочення. 
Вказані обставини визнані учасниками справи.
24.11.2022 Смілянським міськрайонним судом на підставі рішення суду від 18.02.2009, що набрало законної сили 01.03.2009, виданий виконавчий лист №2-382 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 28.11.2009 і до повноліття дитини. 
Постановою державного виконавця від 31.12.2025 у виконавчому провадженні №12109503 (дата пред`явлення виконавчого документу, відкриття виконавчого провадження 25.03.2009) звернене стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Постановою державного виконавця від 31.12.2025 у виконавчому провадженні №12109503 на боржника ОСОБА_2 накладений штраф у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складають 188257,57 грн та 94128,79 грн відповідно.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. 
Таких же висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 13.04.2021 в справі №308/4214/18 (провадження №61-16005св20).
Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
На підтвердження витрат сторони позивача на утримання сина, надані розрахункові документи про придбання канцелярського приладдя, підручників за вересень 2025 року, проїзних документів за період із серпня 2025 до грудня 2025.
Сторона відповідача у власних доводах посилається на ту обставину, що надані позивачем докази не підтверджують постійної потреби позивача в матеріальній допомозі, відповідні витрати, що підтверджені документально, мали місце протягом серпня-жовтня 2025 року, коли позивач отримував від батька аліменти, що належали йому до досягнення повноліття, їх сума порівняно незначна (близько 3000,00 грн), відтак була повністю покрита вказаними виплатами. Заявлена до стягнення сума аліментів неспівмірна потребам позивача, що не доведені належними доказами, покладає значне навантаження на відповідача, яких хоча і служить у Збройних Силах України, однак має незадовільний стан здоров`я, надає матеріальну допомогу та утримання непрацездатним батькам, погасив заборгованість з аліментів.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
За обставинами даної справи, позивачем надано належні та допустимі докази того, що він продовжує навчання у вищому навчальному закладі, на денній формі навчання, за кошти державного бюджету, у зв`язку із чим потребує матеріального забезпечення від обох батьків. Витрати, підтверджені платіжними документами, стосуються придбання речей, що необхідні для забезпечення навчального процесу – підручники та спеціалізований медичний одяг, що за своєю суттю є такими, які можуть бути придбані особою саме за рахунок коштів, отриманих в якості аліментів.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками про зарахування на навчання до вищого навчального закладу, переведення до 2 семестру 1-го навчального курсу, а також фіскальними чеками, з яких вбачається придбання канцелярського приладдя та підручників, відомостями про отримання стипендії, що вказують на достатній рівень успішності в навчанні.
Форма навчання, що проходить позивач, на переконання суду об`єктивно перешкоджає йому працевлаштуватися, оскільки навчається для опанування прикладної професії, що потребує теоретичних знань та практичних навичок, відповідне навчання передбачає залучення здобувача не лише до лекцій, а і до практичних занять.
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує стипендію. Така протягом першого навчального семестру нарахована за результатами вступних іспитів, надалі – на підставі успішності студента. З довідок про доходи на ім`я позивача, що надані на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що її сума за період із вересня 2025 до лютого 2026 складає 12000,00 грн, тобто 2000,00 грн щомісячно. Вказаний доказ суд оцінює в сукупності із виписками про рух коштів за рахунком на ім`я позивача за період із 01.09.2025 до 01.01.2026, де інших надходжень, окрім виплати стипендії, не вбачається.
Вказаних сум об`єктивно недостатньо для забезпечення базових потреб повнолітньої особи, яка навчається, їх сума в перерахунку на місяць складає дещо більше половини прожиткового мінімуму на працездатну особу, що передбачена чинним законодавством.
Оцінюючи питання про потребу позивача в отриманні грошової допомоги саме від батька, суд виходить також із тих обставин, що відсутні належним чином підтверджені відомості про надання утримання йому з боку матері, яка, виходячи із вказано вище принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо власної дитини, також обтяжена вказаним обов`язком. Суду не надані відомості про працевлаштування матері позивача, наявність в неї джерела доходів. Крім того, сторонами на надано відомостей про місце фактичного проживання позивача, доводи позову про тимчасове проживання у знайомих та аргументи відповідача про проживання позивача з матір`ю в м. Києві жодна зі сторін не підтвердила належними доказами. Одночасно, з довідок від 08.09.2025 та від 02.03.2026, що надані адміністрацією НМУ ім. О.О.Богомольця вбачається, що місцем в гуртожитку ОСОБА_1 не забезпечений, для його надання не звертався.
За вказаних обставин у суду відсутні підстави вбачати існування витрат позивача на житло, такі в ході судового розгляду не отримали свого підтвердження.
Щодо аргументів відповідача про надання утримання батькам суд зазначає наступне.
Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).
Згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
За обставинами даної справи, враховуючи вік, а також з огляду на норми ст. 1, 26 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є непрацездатними особами. За відсутності в справі документів про споріднення останніх із відповідачем, стороною позивача не заперечувалося, що вони є батьками ОСОБА_2 .
З виписок із медичних карт стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 вбачаються факти перебування її на стаціонарному лікуванні в періоди із 8 до 22 березня 2024 року, із 16 до 29 серпня 2025 року, із 10 до 29 вересня 2025 року. Крім того, остання є інвалідом 2 групи, визнана непрацездатною, що встановлено довідкою до акту огляду МСЕК №118175 від 28.09.2007.
З огляду на викладене, можуть існувати обставини, що зумовлюють виникнення у відповідача обов`язку із надання утримання непрацездатним батькам.
Посилаючись на виконання вказаного обов`язку, відповідач вказує на періодичні перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_7 за період із січня до листопада 2025 року, підтверджує дублікатами чеків.
Однак вказані платежі не мають призначення, на що підставно посилається сторона позивача, а також стосуються періоду, за який із відповідача стягувалися аліменти на сина до досягнення повноліття. Сторонами не заперечувалося, що відповідач має повнолітнього працездатного брата, відтак відповідний обов`язок щонайменше може існувати в двох осіб. Остання обставина додатково підтверджується наявною в матеріалах справи письмовою розпискою, за змістом якої відповідач позичав гроші в брата. 
Тому вказані обставини безпосередньо не пов`язані із періодом, якого стосуються вимоги, заявлені в даній справі, не виключають обов`язку батька надавати утримання власному синові, хоча і впливають на його обсяг.
Щодо аргументів відповідача про незадовільний стан його здоров`я, суд зазначає, що на підтвердження вказаного надані виписний епікриз № НОМЕР_3 про перебування на стаціонарному лікуванні з 02 до 14 травня 2018 року та довідка ВЛК від 14.05.2028, що посвідчує стан тимчасової непрацездатності.
Надані документи стосуються періоду до жовтня 2025 року, коли із відповідача стягувалися аліменти на неповнолітнього сина, не підтверджують стану здоров`я ОСОБА_2 на час судового розгляду або ж його потребу в періодичному лікуванні. 
Відтак вказані доводи судом до уваги не приймаються.
Щодо наявності у відповідача змоги надавати матеріальну допомогу.
Даний елемент фактичного складу оцінюється судом виходячи із наданих сторонами відомостей про доходи відповідача та наявні утримання із грошового забезпечення. 
Так, з грудня 2022 до січня 2025 року відповідачеві нараховано 2212157,41 грн заробітної плати, з якої за період із квітня 2023 до січня 2025 року утримано 491627,74 грн аліментів, при цьому відомості про сплату аліментів в період із грудня 2022 до березня 2023 відсутні, що вбачається із довідки про доходи від 12.01.2026 №4.
Станом на 01.04.2023 заборгованість боржника у виконавчому провадженні №12109503 від 16.03.2023 становила 188257,57 грн, що за період із травня 2023 до січня 2024 погашена, станом на 25.01.2024 відсутня, що вбачається із довідки №200 від 31.01.2026.
З лютого 2025 до грудня 2025 нараховано 884905,24 грн, що належить до виплати, з яких утримано 122231,38 грн аліментів та інших стягнень, на підтвердження чого надано довідку №5 від 12.01.2026.
Постанова від 31.12.2025 у виконавчому провадженні №12109503, якою звернене стягнення на доходи боржника, містить відмітку про наявність заборгованості 113273,60 грн, постанова про накладення штрафу мотивована заборгованістю, що нарахована за період із 01.03.2015 до 04.05.2023.
Відомості про стан заборгованості відповідача станом на час постановлення судового рішення сторонами не надавалися, водночас останніми не заперечувалося, що після досягнення позивачем 18-річного віку в жовтні 2025 року, виплати не припинилися, оскільки ОСОБА_2 був нарахований штраф при здійсненні примусового виконання судового рішення.
Вказані вище обставини свідчать про наявність у ОСОБА_2 грошових доходів, що надають можливість матеріально підтримувати повнолітнього сина у зв`язку із продовженням навчання. Доводи представника відповідача про покладення на платника аліментів надмірного тягаря у зв`язку із наявними стягненнями та стягненням у даному провадженні, їх неспівмірність, судом відхиляються, оскільки заборгованість, сплачена відповідачем та наявна, що стягується в якості штрафу, виникла внаслідок його власних діянь, тому не виключає та не зменшує його обов`язку брати участь в утриманні сина. 

Отже судом встановлено наявність всіх істотних обставин, що є передумовами виникнення у відповідача обов`язку зі сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, обставини що виключають цей обов`язок – відсутні. Водночас, враховуючи рівень доходів платника аліментів, обґрунтованість витрат позивача, суд вважає за доцільне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти в розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, починаючи з 15.10.2025 і до закінчення 30.06.2029 навчання в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця, що настане до досягнення стягувачем 23-річного віку, вважаючи, що такий розмір найбільше відповідає принципам справедливості, пропорційності та розумності.
Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 141, 258, 263-265, 430 ЦПК України, ст. 180, 182, 191, 199-201 СК України, суд
вирішив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання останнього на період його навчання в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця, в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 15.10.2025 і до закінчення навчання 30.06.2029.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1002,39 грн. 
Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складене 17.04.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко