ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/4435/25 пров. № А/857/33432/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Гінди О.М., Заверухи О.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Львівського державного університету безпеки життєдіяльності на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 3 липня 2025 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (далі Університет), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Університету щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби цивільного захисту;
- зобов`язати Університет здійснити виплату 40 510,01 грн грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби цивільного захисту.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 3 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Університету щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби цивільного захисту. Зобов`язано Університет здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби цивільного захисту. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що 09.11.2024 позивач приступила до виконання службових обов`язків та набула права скористатись відпусткою, про що її було повідомлено. Зазначає, що звернень до відділу персоналу щодо використання цієї відпустки від позивача не надходило. Кодексом цивільного захисту України (далі КЦЗУ) не передбачено механізму перенесення таких відпусток, тому при розрахунку компенсації за невикористання відпустки дана відпустка не враховувалась.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині визнати невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби цивільного захисту.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходила службу цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій (далі ДСНС), а саме в Університеті.
Наказом від 27.06.2024 № 184 к/п «Про кадрові питання» майору служби цивільного захисту ОСОБА_2 , старшому викладачу кафедри практичної психології та педагогіки факультету психології та соціального захисту надано: частину щорічної основної відпустки за 2023 рік, тривалістю 12 календарних днів, з 15 по 26 липня 2024 року, з виїздом до м. Краків (Республіка Польща); частину щорічної основної відпустки за 2024 рік, тривалістю 36 календарних днів (з них 35 календарних днів відпустки та 01 день на дорогу), з 27 липня до 31 серпня 2024 року, з виїздом до м. Хмільник, Вінницької області.
Наказом від 13.11.2024 № 366-НВ/90 «Про кадрові питання» майора служби цивільного захисту ОСОБА_2 , старшого викладача кафедри практичної психології та педагогіки факультету психології та соціального захисту вважати такою, яка перебувала на лікуванні, з 26 липня по 08 листопада 2024 року.
Наказом Університету від 06.12.2024 № 1340 - НК/90 (по особовому складу) майора служби цивільного захисту ОСОБА_2 старшого викладача кафедри практичної психології та педагогіки факультету психології та соціального захисту Університету звільнено із служби цивільного захисту за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я) та вважається такою, яка здала справи і припинила виконання обов`язків за посадою, знята з усіх видів забезпечення та виключена з кадрів ДСНС 10 грудня 2024 року, виплачено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 50 відсотків (по день виключення зі списків особового складу включно); щомісячну премію у розмірі 290 відсотків з 01 грудня 2024 року та 10 грудня 2024 року (по день виключення зі списків особового складу включно); грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки; 21 календарний день відпустки за 2024 рік; одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби.
Позивач 24.01.2025 звернулась із заявою про здійснення перерахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні.
Університет листом від 05.02.2025 №9001-435/90161 повідомлено позивача, що розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).
Згідно з частиною першою статті 129 КЦЗУ особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на такі види відпусток як, зокрема, щорічну основну відпустку.
Відповідно до частин двадцять п`ятої та тридцять першої статті 129 КЦЗУ у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у тому числі за не використані дні щорічних відпусток у минулі роки.
Працівникам органів та підрозділів цивільного захисту відпустки надаються на підставах та в порядку, визначених законодавством.
Відповідно до частини першої та другої статті 101 КЦЗУ служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 затверджено «Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» (далі Положення № 593), відповідно до пункту 3 якого особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.
Пунктами 137, 138 Положення № 593 передбачено, що особи рядового і начальницького складу мають право, зокрема, на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів за наявності вислуги до 10 років, 35 календарних днів - за наявності вислуги від 10 до 15 років, 40 календарних днів - за наявності вислуги від 15 до 20 років та 45 календарних днів - за наявності вислуги більше 20 років, а також на інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до пункту 140 Положення № 593 щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника щорічна основна відпустка або її невикористана частина може надаватися за минулий рік до кінця наступного року, але не пізніше ніж через 12 місяців після закінчення календарного року, за який надається відпустка.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначає «Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623 (далі Інструкція № 623).
Пунктом 3, 4 розділу XXVII Інструкції № 623 визначено, що у рік звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. 
Види відпусток, які можуть надаватися особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, визначені у статті 129 КЦЗУ. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, можуть бути надані такі відпустки, зокрема щорічна основна відпустка.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин шостої, дев`ятої та тридцять першої статті 129 КЦЗУ, а саме: щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини.
З аналізу наведених норм слідує, що КЦЗУ не виключаються випадки, коли особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини.
Таким чином, у наступному календарному році, особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 300/598/20.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями КЦЗУ, Положення № 593, Інструкції № 475 та Інструкції №623 питання компенсації невикористаної частини відпустки особі рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за минулі роки, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП і Закону №504/96-ВР.
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з органів ДСНС їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні основної відпустки.
З матеріалів справи встановлено, що при звільненні з органів ДСНС позивачеві не було виплачено грошову компенсацію за невикористані нею дні щорічної основної відпустки за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, наявність якої не заперечується відповідачем у справі.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, позивачу за період з 26.07.2024 по 30.08.2024. Належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки позивачу за період з 26.07.2024 по 30.08.2024, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з служби з цивільного захисту.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 3 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха