КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 372/4837/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8041/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Сташків Т.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2025 року в цивільній справі за позовом Київської обласної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», ОСОБА_3 , Обухівська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року Київська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», ОСОБА_3 , Обухівська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.12.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2025 стягнуто солідарно з Київської обласної прокуратури та Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 35 000 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, Київська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що стягнута судом сума не відповідає критерію реальності та розумності витрат на професійну правничу допомогу. 
Вказує, що суд залишив поза увагою той факт, що відповідачем ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів оприбуткування адвокатом сплачених позивачем витрат на правничу допомогу, що ставить під обґрунтований сумнів реальність їх понесення, а матеріалах справи наявна лише рахунок-фактура без відмітки банку про її оплату.
Зазначає, що у договорі про надання правничої допомоги, а також акті-приймання передачі наданої правничої допомоги не конкретизовано кількість участей у судових засіданнях та витрачених годин, не зазначено, які саме процесуальні документи підготовлено адвокатом та скільки часу витрачено на їх підготовку.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджуються обставини фактичного надання адвокатом Волковим П.О. правової допомоги ОСОБА_2 . Водночас, суд зазначив, що аналіз матеріалів справи, підготовка правової позиції захисту, збирання доказів, підготовка заяв по суті, та участь у судових засіданнях, не має оцінюватись у заявленому розмірі, оскільки дана категорія спорів є доволі поширеною та характеризується наявністю усталеної судової практики. Так само, із документів по суті справи та заяв з процесуальних питань, що подані адвокатом не вбачається, що їх складання потребувало від фахівця у галузі права додаткових зусиль та знань через типовість даного виду спорів у сучасній юридичний практиці, а тому дійшов висновку про наявність підстав про покладення на Київську обласну прокуратуру та Київську обласну державну адміністрацію за рахунок бюджетних асигнувань, понесених відповідачем судових витрат на надання професійної правничої допомоги на користь ОСОБА_2 у розмірі 35 000 грн., тобто по 17 500,00 грн. з кожного.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15.02.2019) (далі - Правила адвокатської етики).
Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
З огляду на викладене Верховний Суд у постанові від 05.10.2023 по справі №824/3/23 зауважив, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28.07.1999 у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, до заяви про ухвалення додаткового рішення додано, зокрема:
1) копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.11.2023, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Волковим П.О., за умовами якого виконавець згідно з цим договором зобов`язується надати замовникові правничу (правову) допомогу, а замовник зобов`язується прийняти надану правничу (правову) допомогу (далі - Договір);
2) акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.11.2023, згідно з яким вартість наданих виконавцем послуг за цим актом складає 70000 грн., які підлягають оплаті на підставі рахунку № 08-12-2025/001 від 08.12.2025;
3) рахунок № 08-12-2025/001 від 08.12.2025 на суму 70000 грн.
В пункті 1.2. Договору зазначено, що предметом цього договору є надання виконавцем правничої (правової) допомоги у вигляді, зокрема, але не виключно: вартість правничої допомоги (гонорару), що надається за цим договором виконавцем в Обухівському районному суді Київської області у справі № 372/4837/23, узгоджена сторонами, визначається в цьому договорі у фіксованому розмірі 70000 грн та сплачується замовником в строки, зазначені у рахунках.
Згідно п. 3.1. Договору, вартість правничої (правової) допомоги, що надається за цим договором виконавцем, узгоджена сторонами в п. 1.2. цього договору, та сплачується замовником на підставі виставлених виконавцем рахунків.
Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Волковим П.О. було погоджено вартість послуг за договором у розмірі 70000 грн.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду, зокрема у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019) наголошено, що:
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.
При цьому, як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви та стягнення з Київської обласної прокуратури та Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 35 000 грн., оскільки заявлений розмір витрат у розмірі 70000 грн. не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, її складності, а також необхідних процесуальних дій сторони.
Суд, при вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення з позивачів на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовано та правильно застосував до заявленого розміру витрат критерії розумності та реальності адвокатських витрат, та, як наслідок, частково задовольнив вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивачів.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не підтверджений належними доказами, апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення було долучено належні, допустимі та достатні докази, які надавали суду першої інстанції можливість встановити обґрунтованість заявлених вимог та, які сумніву в апеляційного суду не викликають.
Не заслуговують на увагу колегії суддів і твердження апеляційної скарги про те, що обсяг роботи був стандартним для аналогічних категорій справ, а підготовка документів та участь у судових засіданнях займали мінімальний час, зважаючи на те, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені до стягнення, є розумними та обґрунтованими, відповідають складності справи, а також є співмірним до виконаної адвокатом роботи у межах даної справи, з огляду на тривалість розгляду справи, кількості проведених судових засідань та участі адвоката у них, поданих адвокатом заяв по суті справи та процесуальних документів.
Посилання апелянта на те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не було додано доказів оплати відповідачем послуг адвоката, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Тотожні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19.
Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Аргументи про те, що відповідачем не надано доказів оприбуткування адвокатом сплачених позивачем витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому їх оподаткування не є предметом спору.
З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача та наявності підстав для відшкодування позивачами понесених відповідачем судових витрат під час ухвалення додаткового рішення у рівних частках, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.
Таким чином, доводи апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом додаткового рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставами для скасування додаткового рішення, в справі не виявлено.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи норму ч. 4 ст. 376 ЦПК України, вбачає за необхідне змінити резолютивну частину додаткового рішення, оскільки суд першої інстанції дійшовши висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з позивачів на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу та наявності підстав для часткового задоволення вимог заяви, помилково поклав обов`язок солідарного відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 на позивачів, зазначивши, що витрати на правову допомогу в розмірі 35 000 грн. підлягають солідарному стягненню з Київської обласної прокуратури та Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни резолютивної частини додаткового рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2025, зазначивши, що з Київської обласної прокуратури та Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 35 000 грн., по 17 500 грн. з кожного, як і було вірно зазначено судом у мотивувальній частині додаткового рішення.
Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації - задовольнити частково.
Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2025 року в цивільній справі за позовом Київської обласної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», ОСОБА_3 , Обухівська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського - змінити.
Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
Стягнути з Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
В іншій частині додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова